ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 04 лютого 2026 року 	Справа № 903/409/25	

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянувши матеріали по справі
за позовом: Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради, м. Камінь-Каширськ, Камінь-Каширський р-н., Волинська обл.
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут”, м. Луцьк
про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 37 215,69 грн
В засіданні приймали участь:
від позивача: н/з
від прокуратури: Скучинський Л.Є.,
від відповідача: Корнійчук І. Манаф-кизи

В С Т А Н О В И В:

09.04.2025 на адресу суду надійшла позовна заява Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” про визнання недійсними додаткових угод від 12.08.2022 № 4, від 20.09.2022 № 5 до договору від 17.01.2022 № 23-22/211 та стягнення 37 215,69 грн.
Ухвалою суду від 14.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 12 травня 2025 року на 11:00 год. 
Відповідач ухвалу суду отримав 15.04.2025. Строк для подання відзиву – по 30.04.2025.
18.04.2025 надійшов відзив відповідача, згідно якого позовні вимоги заперечує. Вказує, що замовник, отримуючи щоразу пропозицію про зміну умов договору в частині збільшення ціни за одиницю електричної енергії, мав реальну можливість розірвати договір та не підписувати додаткові угоди. Враховуючи неоднозначність норми п.2 ч. 5 ст.41 Закону України “Про публічні закупівлі”, сторони не мали законних підстав не керуватися роз`ясненнями регулятора у сфері публічних закупівель, на якого законодавством покладено формування державної політики у цій галузі та надання офіційних роз`яснень. Чинне законодавство, на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачало, які саме документи мають підтверджувати факт коливання ціни, який критерій віднесення цього коливання до значного та показник очевидної невигідності договору. Умовами укладеного договору не передбачено окреме доведення факту істотності зміни обставин. Додатковою угодою №4 від 12.08.2022 сторонами було вперше збільшено ціну за одиницю електричної енергії у межах 10%. Внесення змін мало місце за згодою сторін, а надана роздруківка з сайту ДП “Оператор ринку” відображає середньозважену ціну на електричну енергію за липень 2022 та червень 2022 та відсоток коливання ціни +16,69 %. За таких обставин, вважаємо, що відсутні підстави для визнання додаткової угоди №4 від 12.08.2022 недійсною. На переконання ТОВ “ВЕЗ”, максимальна сума, що могла б бути заявлена до стягнення з постачальника, ураховуючи додаткову угоду №4 від 12.08.2022 року, а також з огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, становить 12 246,10 грн. У випадку задоволення позову просить зменшити суму, заявлену до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут”, до 12 246,10 грн.
23.04.2025 надійшла відповідь прокуратури на відзив відповідача, згідно якої вказує, що ТОВ “Волиньелектрозбут” належним чином не обґрунтовано наявність підстав для зміни ціни за одиницю електричної енергії. У листах-пропозиціях ТОВ “Волиньелектрозбут” від 04.07.2022 № 01\8- 1563 та від 08.08.2022 №01/8-1737 лише попереджено, що при наявності коливання ціни на ринку електричної енергії в бік збільшення будуть внесені відповідні зміни до договору, при цьому жодним чином не проаналізовано та не наведено дані роботи “ринку на добу наперед” та “внутрішньодобового ринку” станом на дату укладення первісного договору та кожної з двох додаткових угод. Цінові довідки Харківської торгово-промислової палати від 08.08.2022 № 465/22 та від 01.09.2022 № 568/22 не містять жодних відомостей, які б підтверджували наявність підстав для підвищення ціни на електроенергію, оскільки ними проведено порівняння середньозважених цін на РДН в ОЕС України за 28 січня та 03 серпня 2022 року, 04 та 31 серпня 2022 року, що суперечить вимогами п. 6.2 додатку 3 до договору № 23-22/345, згідно якого не береться до уваги інформація про коливання ціни, що відбулася у окремі дні місяця. Ціна електричної енергії як товару, яка визначена сторонами на момент укладення Договору (3,99 грн за 1 кВт/год.) значно перевищувала ціну купівлі-продажу електричної енергії на РДН у торговій зоні “ОЕС України” за період березня-липня 2022 року, відповідно, не відбулося істотної зміни обставин, що могли слугувати підставою для внесення змін до договору про закупівлю.
07.05.2025 надійшло клопотання ТОВ “Волиньелектрозбут” про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.
Ухвалою суду від 12.05.2025 зупинено провадження у справі №903/409/25 до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24 та оприлюднення в установленому законом порядку повного тексту судового рішення.
17.12.2025 на адресу суду надійшло клопотання Камінь-Каширської окружної прокуратури про поновлення провадження у справі у зв`язку з завершенням перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.
Ухвалою суду від 23.12.2025 провадження у справі №903/409/25 поновлено. Розгляд справи призначено у підготовчому засіданні на 14 січня 2026 року на 12:30 год.
Заслухавши пояснення учасників справи, враховуючи відсутність не розглянутих заяв/клопотань, виконання мети підготовчого провадження, суд протокольною ухвалою від 14.01.2026 закрив підготовче провадження, розгляд справи по суті призначив на 04.02.2026 о 12:00 год.
У судовому засіданні 04.02.2026 учасники справи повністю підтримали вимоги та доводи, викладені у заявах по суті справи. 
Прокурор просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні, проте у випадку задоволення позову – зменшити суму, заявлену до стягнення до 12246,10грн.
Інші учасники справи правом участі у судового засіданні не скористалися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення учасників справи, господарський суд, встановив:
Щодо представництва прокурором інтересів держави суді.
Положеннями пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України унормовано, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Підстави представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано положеннями ГПК України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".
Відповідно до частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
До таких осіб процесуальний закон відносить прокурора та визначає підстави участі цієї особи у господарській справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Отже аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад.
Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.
Частиною 1 ст. 1, ч. 1 ст. 54 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчі органи рад – органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.
Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Згідно п. 1.1, 1.4, 1.5 Положення про Управління гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради, затвердженого рішенням Камінь-Каширської міської ради від №, Управління є виконавчим органом Камінь-Каширської міської ради. Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із своїм найменуванням, штамп, інші реквізити відповідно до чинного законодавства, право відкривати відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України та інших фінансових установах згідно із законодавством, укладає господарські договори і угоди. Управління є головним розпорядником бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними рішеннями про місцевий бюджет Камінь-Каширської міської ради.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (пункт 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема, і тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор.
Управління гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради, у даному випадку, наділене повноваженнями на звернення до суду з позовом про визнання додаткових угод до договору № 23-22/211 про закупівлю електричної енергії від 17.01.2022 недійсними та повернення коштів, надмірно сплачених з бюджету на їх виконання. 
Поряд з цим, при наявності беззаперечних порушень інтересів територіальної громади вказаний орган місцевого самоврядування бездіє у вказаних спірних правовідносинах та не вживає дієвих заходів до усунення порушень вимог законодавства у сфері публічних закупівель. 
У постанові від 19.07.2018 у справі №822/1169/17 Верховний Суд указав, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.
Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно (правова позиція Верховного Суду у справі №927/246/18 від 06.02.2019).
Судом встановлено, що позивач як орган, уповноважений державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, не здійснює такого захисту.
Листом від 25.03.2025 № 159/01-31/2-25 Управління гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради повідомило Камінь-Каширську окружну прокуратуру, що заходи претензійно-позовного характеру за вказаним фактом не вживались, у зв`язку з обмеженням коштів на сплату судових витрат просить звернутися до суду за захистом його інтересів.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», листом від 07.04.2025 Камінь-Каширська окружна прокуратура повідомила позивача про ініціювання пред`явлення позову до господарського суду в інтересах держави в особі Управління гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради.
Вказані обставини відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову.
З матеріалів справи вбачається, що 30.11.2021 на веб-сайті електронної системи публічних закупівель «Prozorro» Управлінням гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради оприлюднено оголошення UA-2021-11-30-011704-c про проведення відкритих торгів на закупівлю електричної енергії (ДК 021:2015:09130000-5), зокрема, 630545,45 кВт/год зі строком поставки товарів до 31.12.2022 та очікуваною вартістю закупівлі 3 468 000,00 грн. 
За результатами проведеної процедури закупівлі переможцем визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» (код ЄДРПОУ 42159289).
17.01.2022 між Управлінням гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради (Споживач) та ТОВ «Волиньелектрозбут» (Постачальник) укладено договір № 23-22/211 про закупівлю електричної енергії (Договір).
Згідно пп. 1.1, 1.3, 1.4 Договору передбачено, що Договір укладено за результатами здійснення процедури закупівлі згідно із Законом України «Про публічні закупівлі», а також положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ. Умови цього Договору розроблені та узгоджені Сторонами відповідно до умов тендерної документації Споживача та змісту тендерної пропозиції Постачальника з урахуванням положень Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ. Даний договір укладено у формі єдиного документа, підписаного Сторонами відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України з урахуванням абзацу третього пункту 3.1.7 ПРРЕЕ.
Відповідно до пп. 2.1, 2.3 Договору Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої електричної енергії) та здійснює інші платежі. Кількість (обсяг) електричної енергії, яка постачається за цим Договором, визначено у Додатку 1 та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи.
Строк (термін) поставки товару: з 17 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року. Постачальник за цим Договором не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за електричну енергію, що не визначена Додатком 2 до цього Договору (п.п. 3.1, 3.4 Договору).
Пунктами 5.1, 5.2 Договору встановлено, що загальна ціна (сума) Договору становить 3 241 455,08 грн, у т.ч. ПДВ 540 242,51 грн. Ціна за одиницю товару визначається у додатку 2 до Договору, що є його невід`ємною частиною. Згідно додатку 2 до Договору ціна на електричну енергію становить 5,140716 грн/кВт* год, з яких: 3,99 грн/кВт* год – ціна електричної енергії як товару; 0,29393 грн/кВт* год – величина регульованих тарифів; 0,856786 грн – ПДВ.
Згідно п. 5.3 Договору встановлено, що ціна за одиницю товару за цим Договором може змінюватись з дотриманням Сторонами норм, передбачених ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що оформлюються додатковою угодою, у порядку, визначеному у Додатку 3 до цього Договору. До зміни ціни за одиницю товару Постачальник зобов`язаний постачати електричну енергію за ціною, яка зазначена у Договорі у чинній редакції. 
Відповідно до п. 4 Додатку 3 до Договору зміна умов Договору оформляється Сторонами шляхом підписання Додаткової угоди, яка набуває чинності з моменту її підписання Сторонами (якщо Сторони не погодять інший термін (строк) набрання чинності Додатковою угодою) та є невід`ємною частиною Договору.
Пунктом 6.2 Додатку 3 до Договору передбачено, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених пп. 1– 8 ч. 5 ст. 41 Закону, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. 
У разі коливання ціни товару на ринку, зацікавлена сторона ініціює внесення змін у договір щодо зміни ціни за одиницю товару до 10%. Факт коливання ціни електричної енергії на ринку підтверджується даними ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ», зокрема даними, розміщеними на офіційному сайті https://www.oree.com.ua/ та/або довідкою (ми) або іншим (и) документом (ами) (завіреними копіями цих довідки (ок) або листа (ів) або документів) відповідних органів або установ або організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни на ринку.
Довідки складаються з використанням інформації, оприлюдненої Державним підприємством «Оператор ринку» на своєму офіційному веб-сайті (https://www.oree.com.ua) про результатаи торгів на ринку «на добу наперед» (у відповідній торгівельній зоні) за 10 днів місяця/20 днів місяця/місяць, відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та/або інформації з інших офіційних джерел.
В залежності від періоду укладення Договору або внесення змін до Договору, до розрахунку відсотку коливання ціни приймається ціна за одиницю товару на РДН у відповідній торгівельній зоні за відповідний період: десять днів місяця, в якому було визначено ціну Договору (або внесені зміни до Договору)/ двадцять днів місяця, в якому було визначено ціну Договору (або внесені зміни до Договору)/ місяць, в якому було визначено ціну Договору (або внесені зміни до Договору) та за десять днів розрахункового місяця/двадцять днів розрахункового місяця/кінець розрахункового місяця.
Інформація про коливання ціни, що відбулася у окремі дні місяця, до уваги не береться.
Згідно п.8 Додатку 3 до Договору у момент укладення цього Договору Сторони виходять з того, що ціна на ринку електричної енергії буде стабільною, тобто в будь-який момент строку дії договору коливання (зростання/зниження) цін, що визначається відповідно до п. 6.2. цього додатку, не перевищуватиме 1%. Сторони визнають, що коливання ціни на ринку електричної енергії у сторону збільшення в розмірі понад 1%
вважається істотною зміною обставин виконання цього договору в розумінні статті 652 Цивільного кодексу України та є підставою для збільшення ціни товару в порядку, визначеному пунктом 6.2. цього додатку до Договору.
Договір з додатками до нього підписані сторонами та завірені їх печатками.
Таким чином, на момент укладення та підписання договору №23-22/211 про закупівлю електричної енергії від 17.01.2022 сторонами узгоджені та визначені всі істотні умови угоди, а саме предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором.
Також, 24.01.2022 між сторонами було укладено додаткову угоду №1, згідно якої вартість одиниці товару зросла до 5,202768 за 1 кВт./год. електроенергії з ПДВ (ціна електричної енергії, як товару, не змінилася – 3,99 грн без ПДВ, а зросла лише величина тарифу на послуги з передачі електроенергії). 
Додатковою угодою № 2 від 25.04.2022 сторони зменшили вартість одиниці товару до 4,146768 грн за 1 кВт./год. електроенергії з ПДВ (ціна електричної енергії, як товару, зменшилася – 3,11 грн без ПДВ). 
30.06.2022 між сторонами укладено додаткову угоду № 3, відповідно до якої сторонами було повторно зменшено вартість одиниці товару – до 3,78 грн за 1 кВт./год. електроенергії з ПДВ (ціна електричної енергії, як товару, зменшилася – 2,80436 грн без ПДВ). 
Водночас, за період з 12 серпня до 20 вересня 2022 року, на підставі додаткових угод сторонами двічі вносились зміни в частині підвищення ціни за одиницю товару, внаслідок чого ціну товару в загальному збільшено на 19 %, зокрема: додатковою угодою № 4 від 12.08.2022 ціну електричної енергії з 01.08.2022 збільшено на 8,9 % у порівнянні з ціною, визначеною Додатковою угодою від 30.06.2022 № 3, з 3,78 до 5,653705 грн/кВт* год (ціна електричної енергії, як товару – 3,084516 грн без ПДВ); додатковою угодою № 5 від 20.09.2022 ціну електричної енергії з 01.09.2022 збільшено на 9 % у порівнянні з Додатковою угодою № 4 до 4,485959 грн/кВт* год (ціна електричної енергії, як товару – 3,392659 грн без ПДВ).
На підтвердження наявності підстав для укладення додаткових угод, якими було збільшено договірну ціну на електроенергію, ТОВ «Волиньелектрозбут» надано цінові довідки Харківської торгово-промислової палати, а також відомості з офіційного сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» про середньозважені ціни купівлі-продажу за липень 2022 року.
Додатковою угодою № 6 від 10.10.2022 сторонами погоджено внесення змін до п. 5.1 Договору від 17.01.2022 № 23-22/211 та визначено, що загальна ціна (сума) цього Договору становить 2 800 031,42 грн, у тому числі ПДВ – 466 671,9 грн. Кількість товару (обсяги постачання електричної енергії) становить 576 480 кВт*год.
Як вбачається із інформації Управління гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради (лист від 25.03.2025 №1548-25), актів приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії та платіжних доручень про оплату за електроенергію на виконання Договору, ТОВ «Волиньелектрозбут» упродовж січня-вересня 2022 року поставлено 576 480 кВт*год електричної енергії, за що з місцевого бюджету сплачено 2 800 031,42 грн. 
З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини, пов`язані із недійсністю додаткових угод, укладених до договору, вчиненого за результатами застосування процедури закупівлі, а також стягненням зайво сплачених грошових коштів за такими додатковими угодами, регулювання яких здійснюється Законом України Про публічні закупівлі, ЦК України тощо.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.203 ЦК України).
У відповідності до ст.. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.
Статтею 203 Цивільного кодексу України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
У абз. 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).
Згідно ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 714 Цивільного кодексу України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну проданого товару. 
Згідно ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначено Закон України «Про публічні закупівлі» (далі – Закон).
Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Згідно із частиною першою статті 652 ЦК України разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Частиною четвертою статті 41 Закону визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
За загальним правилом істотні умови договору про закупівлю, однією з яких є ціна товару, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі (частина п`ята статті 41 Закону). Однак зазначена норма передбачає випадки, коли допустима зміна істотних умов договору про закупівлю.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Таким чином, зміна істотних умов договору про закупівлю, зокрема збільшення ціни за одиницю товару, є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.
Прокурор доводить, що Управлінням гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради та ТОВ «Волиньелектрозбут» упродовж короткого терміну часу (з 12 серпня до 20 вересня 2022 року) дійшли згоди підписати 2 додаткові угоди до Договору, якими збільшили вартість електроенергії з 3,78 грн/кВт*год до 4,485959 грн/кВт*год (на 19 %), що в свою чергу призвело до фактичного зменшення предмету закупівлі – обсяг поставленої електроенергії зменшився на 28 %. Всупереч п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», ч. 2 ст. 632 ЦК України та п. 5.3 Договору, п. 6.2 Додатку 3 до Договору додатковими угодами ціну електричної енергії збільшено більш як на 10 % – на 19 %. ТОВ «Волиньелектрозбут» належним чином не обґрунтовано наявність підстав для зміни ціни за одиницю електричної енергії.
Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що Замовник, отримуючи пропозиції про зміну умов договору в частині збільшення ціни за одиницю електричної енергії, мав реальну можливість розірвати договір та не підписувати додаткові угоди. 
Також відповідач посилається на п.2 ч.5 ст.41 Закону та роз`яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 14.08.2019 №3304-04/33869-06 «Щодо зміни ціни у договорах постачання електричної енергії», від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю», у яких зазначено, що в залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, i виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін», а також на лист Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 24.11.2020 № 3304-04/69987-06 «Щодо укладення, виконання, зміни та розірвання договору про закупівлю», згідно якого після підписання договору про закупівлю сторони можуть внести зміни до договору про закупівлю на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону за умови, що такі зміни відбуватимуться не частіше, ніж один раз на 90 днів. Це обмеження не розповсюджується на договори про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії» вказаними міністерствами як Уповноваженими органами з питань закупівель в Україні, неодноразово зазначалося, що залежно від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше, ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін.
На переконання відповідача, з огляду на неоднозначність норми п.2 ч. 5 ст.41
Закону України «Про публічні закупівлі», сторони не мали законних підстав
не керуватися роз`ясненнями регулятора у сфері публічних закупівель, на якого законодавством покладено формування державної політики у цій галузі та надання офіційних роз`яснень.
Крім того, чинним законодавством не визначено перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати інформацію про коливання ціни товару на ринку та які саме документи мають підтверджувати факт такого коливання. Тому, залежно від специфіки предмета закупівлі факт коливання ціни товару на ринку може підтверджуватися, зокрема, довідками Торгово-промислової палати України, даними із сайту «Оператор ринку» тощо.
Умовами укладеного Договору не передбачено окреме доведення факту істотності зміни обставин.
Відповідач доводить, що додатковою угодою №4 від 12.08.2022 сторонами було вперше збільшено ціну за одиницю електричної енергії у межах 10%. Внесення змін мало місце за згодою сторін, а надана роздруківка з сайту ДП «Оператор ринку» відображає
середньозважену ціну на електричну енергію за липень 2022 та червень 2022 та
відсоток коливання ціни +16,69 %. Вважає, що відсутні підстави для визнання додаткової угоди №4 від 12.08.2022 недійсною.
На переконання ТОВ «Волиньелектрозбут» максимальна сума, що могла б бути заявлена до стягнення з постачальника, ураховуючи додаткову угоду №4 від 12.08.2022, а також з огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, становить 12 246,10 грн.
Суд зазначає, що у постанові від 24.01.2024 у справі за №922/2321/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що норми пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не дозволяють збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. 
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
В іншому випадку не досягається мета Закону № 922-VIII, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.
Наведене підтверджується також історичним тлумаченням норм пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII. У цьому Законі в редакції до 19 квітня 2020 року норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 була викладена в статті 36 та мала такий зміст: «Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі».
Отже, вказана норма Закону № 922-VIII в редакції до 19 квітня 2020 року не дозволяла зміни ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю, проте не обмежувала сторони в можливості багато разів змінювати (не було обмежень щодо строків зміни ціни) таку ціну протягом дії договору в межах встановлених 10 % у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Зазначена норма була змінена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про публічні закупівлі» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення публічних закупівель» № 114-IX від 18 вересня 2019 року (далі - Закон № 114-ІХ), яким Закон № 922-VIII було викладено в новій редакції. У новій редакції зазначена норма була викладена в пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII та доповнена умовою, що така зміна ціни в бік збільшення не може відбуватись частіше ніж один раз на 90 днів, крім закупівлі бензину, дизельного пального, газу та електричної енергії.
Отже, в новій редакції норма пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII не змінила свого змісту щодо розміру зміни ціни за одиницю товару (не більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами при укладенні договору про закупівлю), проте була доповнена умовою, яка обмежила строки зміни такої ціни, а саме не частіше ніж один раз на 90 днів.
Як убачається з пояснювальної записки до проєкту Закону № 114-ІХ, метою його прийняття було удосконалення системи публічних закупівель, спрямованої на розвиток конкурентного середовища та добросовісної конкуренції у сфері закупівель, а також забезпечення виконання міжнародних зобов`язань України у сфері публічних закупівель, у тому числі протидії «ціновому демпінгу» коли учасник процедури закупівлі пропонує значно занижену ціну товару, щоб перемогти, а потім через додаткові угоди суттєво збільшує ціну товару та відповідно зменшує обсяг закупівлі, чим нівелює результати публічної закупівлі.
За такої мети очевидно, що зміни, внесені законодавцем Законом № 114-ІХ у вказану норму пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, не були спрямовані на те, щоб дозволити учасникам публічних закупівель використовувати «ціновий демпінг» з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі №920/19/24, до завершення перегляду у касаційному порядку якої зупинялася справа №903/409/25, Верховний Суд не знайшов підстав для відступу від правових висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі за №922/2321/22, в якій вирішувалося питання про те, чи дозволяють норми п.2 ч.5 ст.41 Закону № 922-VIII (у редакції Закону № 114-ІХ) збільшувати ціну товару більше ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у пунктах 88-90 наведеної постанови Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається (п.126).
Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у разі зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, у порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах (п.127).
У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону N 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинне перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі (п. 128).
Такий правовий висновок неодноразово також був викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі N 922/433/22, від 01 жовтня 2024 року у справі N 918/779/23, від 06 лютого 2025 року у справі N 910/5182/24, від 18 лютого 2025 року у справі N 925/889/23 тощо, де інтерпретовано та застосовано положення пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону N 922-VIII як імперативну норму, яка визначає верхню межу дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % від ціни товару, погодженої сторонами в договорі про закупівлю (п. 129).
Отже, згідно з положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону N 922-VIII (у редакції Закону N 114-IX) зміна ціни в договорі закупівлі допускається за таких умов:
- збільшення ціни за одиницю товару до 10 %;
- збільшення ціни має бути пропорційне збільшенню ціни цього товару на ринку в разі коливання його ціни на ринку;
- така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
- така зміна може відбуватися не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю;
- обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (п.130).
До того ж застосована законодавцем при формулюванні цієї норми конструкція "не частіше ніж один раз на 90 днів" фактично надає можливість вносити зміни до ціни товару неодноразово, але лише в межах дозволеного відсоткового збільшення ціни за одиницю товару - не більше 10 % (п.131).
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 зробила висновок, про те, що визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю (п.140).
Велика Палата Верховного Суду не вбачає відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22 (п. 198).
У даній постанові Велика Палата Верховного Суду остаточно відмовилася відступати від своїх попередніх висновків, правова позиція щодо заборони збільшення ціни понад 10% сукупно є сталою, обов`язковою та підлягає застосуванню до даного спору. 
Щодо посилання відповідача на роз`яснення та лист Мінекономіки від 24 листопада 2020 року N 3304-04/69987-06 "Щодо укладення, виконання, зміни та розірвання договору про закупівлю" суд зазначає наступне.
У постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 Велика Палата Верховного Суду відхилила як необґрунтовані доводи скаржника про наявність неоднакового праворозуміння пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону N 922-VIII, а саме наявність відмінного від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 січня 2024 року у справі N 922/2321/22, роз`яснення Міністерства економіки України, викладеного в листі від 24 листопада 2020 року N 3304-04/69987-06, оскільки позиція Міністерства економіки України, викладена в листах, не є нормативно-правовим актом і тому не створювала та не створює для осіб жодних прав чи обов`язків щодо дотримання визначеної у них інформації (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі N 927/491/19) (п.182).
Статтею 57 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, які визначають права й обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення в порядку, встановленому законом, з чого випливає, що у випадках, коли цей порядок був додержаний, діє презумпція знання закону всіма громадянами (п.184).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (п.185).
Частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (п.186).
Ураховуючи наведене, надання Міністерством економіки України листів або роз`яснень, які суперечать висновку щодо застосування норм права, викладеному у постановах Верховного Суду, а у цьому випадку викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі N 922/2321/22, прямо порушує наведені вище правові приписи та жодним чином не може вплинути на правильність застосування норм Закону N 922-VIII (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі N 922/2497/23) (п.187).
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження коливання ціни електроенергії на ринку при ініціюванні укладення додаткових угод до Договору № 23-22/211 ТОВ «Волиньелектрозбут» надано:
- щодо укладення додаткової угоди № 4 від 12.08.2022: інформацію ДП «Оператор ринку» про середньозважені ціни купівлі-продажу за липень 2022 року, у якій графічно порівняно середньозважені ціни на РДН та ВДР за липень та червень 2022 року, а також за липень 2021 та 2022 року, цінову довідку Харківської торгово-промислової палати від 08.08.2022 № 465/22;
- щодо укладення додаткової угоди № 5 від 20.09.2022: цінову довідку Харківської торгово-промислової палати від 01.09.2022 № 568/22.
Верховний Суд у постанові № 927/491/19 від 18.06.2021 зазначив, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
У листах-пропозиціях ТОВ «Волиньелектрозбут» від 04.07.2022 № 01\8-1563 та від 08.08.2022 №01/8-1737 відповідачем попереджено, що при наявності коливання ціни на ринку електричної енергії в бік збільшення будуть внесені відповідні зміни до Договору, при цьому жодним чином не проаналізовано та не наведено дані роботи «ринку на добу наперед» та «внутрішньодобового ринку» станом на дату укладення первісного договору та кожної з двох додаткових угод. 
Надані ТОВ «Волиньелектрозбут» документи, а саме: інформація ДП «Оператор ринку» та цінова довідка торгово-промислової палати за своїм змістом та суттю є лише документами довідково-інформаційного характеру, а тому не можуть бути належним доказом факту коливання ціни на електричну енергію, оскільки не містять відомостей щодо динаміки ціни на електроенергію, в них відсутній аналіз вартості ціни станом на дату укладення Договору та кожної з додаткових угод чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електроенергії на ринку у звітному періоді у порівнянні з цінами,визначеними договором та додатковими угодами, у зв`язку з чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов Договору на підставі п. 2. ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі». 
Цінові довідки Харківської торгово-промислової палати від 08.08.2022 № 465/22 та від 01.09.2022 № 568/22 не містять жодних відомостей, які б підтверджували наявність підстав для підвищення ціни на електроенергію. Вказаними довідками проведено порівняння середньозважених цін на РДН в ОЕС України за 28 січня та 03 серпня 2022 року, 04 та 31 серпня 2022 року, що суперечить вимогами п. 6.2 Додатку 3 до Договору № 23-22/345, згідно якого не береться до уваги інформація про коливання ціни, що відбулася у окремі дні місяця. 
Також, порівняно ціну згідно договору про постачання електричної енергії споживачу в сумі 2,36979 грн/кВт.год та 2,60653 грн/кВт.год відповідно (хоча ціна електричної енергії як товару згідно додатку 2 до Договору від 17.01.2022 № 23-22/211 становила 3,99 грн/кВт.год) із середньозваженою ціною на РДН в ОЕС України за липень 2022 року 2,64045 грн/кВт.год. та серпень 2022 року 2,993060 грн/кВт.год.
Довідкою від 08.08.2022 № 465/22 порівняно середньозважену ціну на РДН в ОЕС України за червень 2022 року – 2 262,82 грн/МВт.год з середньозваженою ціною на РДН в ОЕС України за липень 2022 року – 2 640,45 грн/МВт.год, та зазначено, що відсоток коливання ціни становить +16,69 %, довідкою від 01.09.2022 № 568/22 порівняно середньозважену ціну на РДН в ОЕС України за липень 2022 року – 2 640,45 грн/МВт.год з середньозваженою ціною на РДН в ОЕС України за серпень 2022 року – 2 993,06 грн/МВт.год, відсоток коливання ціни становить +13,35 %.
Водночас, вказані показники коливання ціни на електроенергію не можуть бути взяті до уваги, оскільки у липні 2022 року (місяць, що передує внесенню змін до договору шляхом укладення угоди № 4) середньозважену ціну електроенергії на ринку «на добу наперед» визначено у розмірі 2640,45 грн за 1 МВт./год. без ПДВ (2,64045 грн за 1 кВт./год. без ПДВ). Водночас, згідно з угодою від 30.06.2022 № 3, ціна електричної енергії, як товару, становила 2,80436 грн за 1 кВт./год. без ПДВ, тобто була вищою від зафіксованої на ринку у липні 2022 року. 
За наведеного, відсутні і підстави для укладення додаткової угоди № 5 від 20.09.2022, оскільки середньозважена ціна електроенергії на ринку «на добу наперед» у серпні 2022 року становила 2 993,06 грн за 1 МВт./год. без ПДВ (2,99306 грн за 1 кВт./год. без ПДВ), тоді як вартість електроенергії відповідно до додаткової угоди від 12.08.2022 № 4 встановлено на рівні 3,084516 за 1 кВт./год. без ПДВ. 
Відповідно до інформації веб-сайту АТ «Оператор ринку», середньозважені ціни купівлі-продажу електричної енергії на РДН у торговій зоні «ОЕС України» з моменту укладення Договору до моменту першої зміни ціни за одиницю товару становили: січень 2022 року – 2,85507 грн за 1 кВт/год.; березень 2022 року – 2,12723 грн за 1 кВт/год.; березень 2022 року – 2,29933 грн за 1 кВт/год.; квітень 2022 року – 2,330 грн за 1 кВт/год.; травень 2022 року – 2,27579 грн за 1 кВт/год.; червень 2022 року – 2,26282 грн за 1 кВт/год.; липень 2022 року – 2,64045 грн за 1 кВт/год.
Отже, ціна електричної енергії як товару, яка визначена сторонами на момент укладення Договору (3,99 грн за 1 кВт/год.) значно перевищувала ціну купівлі-продажу електричної енергії на РДН у торговій зоні «ОЕС України» за період березня-липня 2022 року, відповідно, не відбулося істотної зміни обставин, що могли слугувати підставою для внесення змін до договору про закупівлю.
У постанові від 18.03.2021 у справі №924/1240/18 Верховний Суд зазначив, що надані постачальником довідки торгово-промислових палат не є належними доказами на підтвердження коливання ціни на пальне, оскільки, вказані документи лише констатують рівень загальних ринкових цін на пальне на певну дату та не доводять їх коливання.
Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.
Тобто, не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку, є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише та, яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.
Виключно коливання цін на ринку електричної енергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару (постанова Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №903/366/22, тощо.
Суд зазначає, що суб`єкти господарювання укладають договори на різних погоджених між ними умовах та здійснюють господарську діяльність на власний ризик, самостійно обирають способи поведінки з контрагентами, способи проведення та оформлення господарських операцій тощо.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від таких дій.
Отже, фактично суб`єкт господарювання, здійснюючи господарську діяльність, приймає як сприятливі наслідки такої господарської діяльності, так і несприятливі, а тому, підписуючи договір, має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій.
Водночас, із фінансової звітності ТОВ «Волиньелектрозбут», оприлюдненої на веб-сайті товариства («elektro.volyn.ua») слідує, що чистий прибуток суб`єкта господарювання у 2022 році становив понад 115 млн грн (у 2021 році – 5 млн грн), тобто діяльність постачальника не була збитковою.
Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 по справі за № 922/2321/22).
У постанові об`єднаної палата в складі Касаційного господарського суду від 12.10.2018 у справі № 910/21671/17 викладено висновок про неможливість та протиправність застосування частини 3 статті 631 ЦК України щодо зворотної дії додаткових угод. Зазначеною нормою закону не надається право сторонам застосовувати зворотну дію в часі до пунктів додаткової угоди або договору, які змінюють врегульовані та вже виконані договірні відносини.
Всупереч наведених вимог закону додаткові угоди від 12.08.2022 № 4 та від 20.09.2022 № 5 застосовано до правовідносин, що виникли до моменту їх укладення (з 01.08.2022 та 01.09.2022 відповідно): вказаними додатковими угодами змінено ціну електричної енергії, яка вже була продана позивачу та спожита ним упродовж 01-12 серпня, 1-20 вересня 2022 року. 
Таким чином суд констатує, що укладення сторонами першої оспорюваної додаткової угоди, якою підвищено ціну електроенергії як товару (як і другої), відбулось із порушеннями вимог чинного законодавства України у сфері публічних закупівель, зокрема у зв`язку із:
- відсутністю факту коливання ціни на електричну енергію у порівнянні з ціною, визначеною Договором від 17.01.2022 № 23-22/211 та додатковою угодою № 3 від 30.06.2022 (п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»);
- недоведенням постачальником при ініціюванні питання про зміну ціни товару (у бік збільшення) істотної зміни обставин у порядку ст. 652 ЦК України (ст. 652 ЦК України, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»);
- зміною ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця (ч. 3 ст. 632 ЦК України).
При укладенні у серпні-вересні 2022 року Управлінням гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради та ТОВ «Волиньелектрозбут» спірних додаткових угод було порушено вимоги ч.ч. 2,3 ст. 632 Цивільного кодексу України, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», безпідставно змінено істотні умови Договору та не дотримано процедуру їх укладення, кожного разу при укладенні вказаних додаткових угод сторонами Договору належним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено коливання ціни на електроенергію на ринку після укладення первісного Договору або попередньої додаткової угоди.
Враховуючи зазначене, додаткові угоди № 4 від 12.08.2022 та № 5 від 20.09.2022 слід визнати недійсними на підставі ч.ч. 2,3 ст. 632 Цивільного кодексу України, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі».
Таким чином доводи та заперечення відповідача є безпідставними та не обґрунтованими.
Щодо підстав для повернення надмірно сплачених грошових коштів за договором про закупівлю товарів суд зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Оскільки, додаткові угоди від 12.08.2022 № 4 та 20.09.2022 № 5, укладені між Управлінням гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради та ТОВ «Волиньелектрозбут» є недійсними та такими, що не породжують правових наслідків, розрахунок за товар (електричну енергію) повинен здійснюватися за ціною, визначеною додатковою угодою від 30.06.2022 № 3, а саме вартість 1 кВт/год електроенергії становить 3,78 грн.
Відповідно до підписаних сторонами актів приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за строк дії договору ТОВ «Волиньелектрозбут» поставило управлінню гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради 576480 кВт*год. Позивачем здійснено оплату поставленої електроенергії на загальну суму 2 800 031,42 грн.
Розрахунок суми надмірно сплачених позивачем відповідачу коштів згідно Договору є таким: фактично сплачена сума грошових коштів за отриману електроенергію за серпень-вересень 2022 року (з урахуванням підвищення ціни відповідно до додаткових угод № № 4, 5) – належна до сплати сума грошових коштів за фактично отримане паливо за ціною, що передбачена додатковою угодою від 30.06.2022 № 3 до Договору від 17.01.2022 № 23-22/211 = надмірно сплачена сума грошових коштів.
Фактично сплачена позивачем сума за серпень-вересень 2022 року - 317 967,63 грн; сума, яка мала б бути сплачена за ціною, що передбачена додатковою угодою від 30.06.2022 № 3 : 74 273 кВт*год * 3,78 грн/кВт*= 280 751,94 грн; сума надмірно сплачених коштів становить: 317 967,63 грн – 280 751,94 грн = 37 215,69 грн.
Оскільки зазначені додаткові угоди №4 та №5 є недійсними та не породжують правових наслідків, то підстава для оплати електричної енергії за встановленою у них ціною відпала, а тому грошові кошти, на підставі норм статей 216, 1212 ЦК України, у заявленому розмірі ТОВ "Волиньелектрозбут" має повернути до бюджету (див. пункти 71, 72, 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі N922/2321/22).
За таких обставин, позовні вимоги прокурора про визнання недійсними додаткових угод № 4 від 12.08.2022 та № 5 від 20.09.2022 до договору про постачання/закупівлю електричної енергії від 17.01.2022 № 23-22/211 та стягнення коштів в сумі 37 215,69 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно із ч.ч. 2-4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи положення ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. 86, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати недійсною додаткову угоду № 4 від 12.08.2022 до договору про постачання/закупівлю електричної енергії від 17.01.2022 № 23-22/211, укладену між Управлінням гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут.
3. Визнати недійсною додаткову угоду № 5 від 20.09.2022 до договору про постачання/закупівлю електричної енергії від 17.01.2022 № 23-22/211, укладену між Управлінням гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” (вул. Яремчука Назарія, буд. 11А, м. Луцьк, Волинська обл., код ЄДРПОУ 42159289) на користь Управління гуманітарної політики Камінь-Каширської міської ради (вул. Шевченка, буд. 8, м. Камінь-Каширський, Волинська область, код ЄДРПОУ 43981367) кошти в сумі 37 215,69 грн (тридцять сім тисяч двісті п`ятнадцять грн 69 коп).
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Волиньелектрозбут” (вул. Яремчука Назарія, буд. 11А, м. Луцьк, Волинська обл., код ЄДРПОУ 42159289) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, буд. 15, м. Луцьк, Волинська область, код ЄДРПОУ 02909915) 7 267,20 грн витрат по сплаті судового збору.
6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.
Повний текст рішення складено 16.02.2026.

Суддя С. В. Бідюк