Справа №752/8267/25
Провадження №2/752/2540/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року        м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І., 
за участю секретаря Шененка В.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Легеза Марія Василівна в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.06.2024 ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 11000 доларівСША, що еквівалентно 441650 грн. Зазначені кошти були надані ОСОБА_2 для придбання вантажного автомобіля та напівпричепу. 
Зазначені обставини підтверджуються договором позики від 07.06.2024, а також розпискою написаною власноручно відповідачем про отримання зазначеної суми позики від 14 червня 2024 року.
Відповідно до зазначеної розписки ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 11000 доларівСША, що еквівалентно 441650 грн. Також у розписці визначено зобов`язання відповідача повернути зазначений борг у строк до 10.12.2024. Окремими умовами щодо повернення було:
п. 1.2.1. Договору - Позичальник сплачує 1% місячних; 
п. 1.2.2. Договору - Позичальник сплачує комісію за переведення та зняття коштів 1% від всієї суми, що еквівалентно 110$. 
Відповідно до розписки у разі не повернення коштів у визначені терміни, позичальник зобов`язується виплатити пеню в розмірі 0,3% від зазначеної суми за кожен день прострочення.
Відповідач гроші в обумовлений строк не повернув.
Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути заборгованість, однак останній свої зобов`язання перед позивачем не виконує.
Відповідач, крім основної суми боргу, повинен сплатити плату за зняття коштів в сумі 4015 грн., інфляційні втрати в сумі 38395,81 грн., штрафні санкції в сумі 34342,97 грн. та пеню в сумі 314013,15 грн., що загалом складає 832416,93 грн.
Просила стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 20000 грн.
09.04.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
03.07.2025 постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, витребувано у позивача оригінали договору позики від 07.06.2024 та розписки від 14.06.2024.
24.11.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.
Учасники справи в судове засідання не прибули. Представник позивача просила розглянути справу без її участі.
Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.
07.06.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого останній отримав позику в розмірі 11000 доларів США, що еквівалентно на день отримання 441650 грн. (п.1.1.) 
За користування коштами встановлюється плата 1% місячних, тобто щомісячний платіж становить 1944 доларів США (п. 1.2.1.). Окремо встановлюється одноразова комісія за переведення та зняття коштів 1% від всієї суми, що еквівалентно 110 доларів США (п.1.2.2.). Позикодавець передає позичальнику позику 07.06.2024 (п.2.1.). Моментом передачі позики вважається момент складання позичальником відповідної розписки (п.2.1.1.). 
Сторони у п.2.3. договору від 07.06.2024 погодили, що сума позики має бути повернута не пізніше 10.12.2024.
Згідно з розпискою від 14.06.2024, складеною ОСОБА_2 , останній підтвердив, що отримав 14.06.2024 від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 11000 доларів США, які зобов`язався повернути в повному обсязі в строк до 10.12.2024. У разі недотримання цього обов`язку позичальник зобов`язався виплатити пеню в розмірі 0,3% від запозиченої суми за кожен день прострочення
Відомості про виконання відповідачем своїх зобов`язання щодо повернення боргу відсутні.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.
В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Загальновідомим є той факт, що 24.02.2022 з 5-30 год. в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено воєнний стан.
Судом встановлено, що між сторонами 07.06.2024 був укладений договір позики грошових коштів на суму 11000 доларів США зі сплатою 1% на місяць за користування грошима.
Відповідно до п. 2.1.1.договору позики від 07.06.2024 на підтвердження передачі позики в розмірі 11000 доларів США, яка відбулась 14.06.2024, позичальник ОСОБА_2 склав розписку.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, відповідач отримав у позику від позивача 11000 доларів США, а тому він має зобов`язання повернути позивачу саме таку суму грошей, а не грошовий еквівалент в гривнях.
Суд відзначає, що спеціального порядку визначення суми, яка підлягає сплаті у гривнях, сторони в укладеному ними договорі не погодили.
Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 500/5194/16 від 11.09.2024 констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника.
Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.
Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, які виникли у нього з договору позики від 07.06.2022, та не повернув грошові кошти в розмірі 11000 доларів США в строк до 10.12.2024, допустивши прострочення. Доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять.
Відтак, відповідач повинен повернути позивачу грошові кошти за договором позики в розмірі 11000 доларів США та відсотки за користування позикою за днів 179 днів за період з 15.06.2024 (наступний день від дня фактичного отримання грошей) до 10.12.2024 (останній день повернення позики), включно, в розмірі 645,67 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення.
Не підлягають задоволенню вимоги про стягнення комісію за переведення та зняття коштів 1% від всієї суми, що еквівалентно 110$, оскільки суду не надані докази понесення позивачем цих витрат.
Не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 38395,81 грн., оскільки норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
У разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.
Також не підлягає задоволенню вимога про стягнення штрафних санкцій в сумі 34342,97 грн., які за своє суттю є 3% річних, розрахованих відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, та пені в сумі 314013,15 грн., оскільки їх нарахування здійснено безпідставно без врахування вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
З урахуванням наведеного та встановлених обставин у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 11645, 67 доларів США за курсом Національного банку України на день виконання рішення.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (56,17 %) в розмірі 8504,13 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354 - 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 11645 (одинадцять тисяч шістсот сорок п`ять) доларів США 67 центів за курсом Національного банку України на день виконання рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 8504 (вісім тисяч п`ятсот чотири) грн. 13 коп. 
Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Рішення складене 17.02.2026.

Суддя         Ж. І. Кордюкова