ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 2-а-2447/11 Суддя (судді) першої інстанції: Ларіонова Н.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О., 
суддів Вівдиченко Т.Р., Кучми А.Ю.
за участю секретаря Коренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Департаменту інспекційної роботи Сумської міської ради на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, Управління "Інспекція з благоустрою міста суми" Сумської міської ради, Департаменту інфраструктури міста Сумської міської ради, начальника відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м.Суми державної адміністрації Ляхова Максима Едуардовича, головного спеціалісту відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м.Суми державної адміністрації Сердюка Романа Юрійовича, головного спеціалісту відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м.Суми державної адміністрації Іванова Ігоря Віталійовича, депутата Сумської міської ради Войтенка Володимира Володимировича, начальника відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської ради Шульги Олександра Сергійовича, головного спеціаліста відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської ради Кудлай Анатолія Павловича, Головного управління Національної поліції в Сумській області, дільничного інспектора міліції Зарічного районного відділу міліції управляння Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області Боброва Віктора Васильовича, третя особа: Приватне мале підприємство "Аптека КіАВО" про визнання правових актів індивідуальної дії протиправними та нечинними, визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А
ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просила: 
- визнати протиправним та скасувати акт від 06.02.2008 року складений та підписаний комісією у складі: начальника відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації - Ляхова Максима Едуардовича, начальника відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради - Шульги Олександра Сергійовича, депутата Сумської міської ради - Войтенка Володимира Володимировича, що була створена заступником начальника Зарічної районної в м. Суми адміністрації Бондаренком Віктором Андрійовичем; 
- визнати протиправними дії начальника відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації - Ляхова Максима Едуардовича, начальника відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради - Шульги Олександра Сергійовича, депутата Сумської міської ради - Войтенка Володимира Володимировича щодо складання та підписання акту від 06.02.2008 року; 
- визнати протиправним та скасувати акт № 15 перевірки виконання Правил благоустрою та санітарного стану території міста Суми від 06.02.2008 року складений та підписаний головним спеціалістом відділу житлового господарства та благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації - Івановим Ігорем Віталійовичем; 
- визнати протиправними дії головного спеціаліста відділу житлового господарства та благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації - Іванова Ігоря Віталійовича щодо складання та підписання акту № 15 перевірки виконання Правил благоустрою та санітарного стану території міста Суми від 06.02.2008 року; 
- визнати протиправним та скасувати акт про вивіз будівельних матеріалів які розміщені, на земельній ділянці, яка на правах оренди не належить приватному підприємцю ОСОБА_1 від 05.03.2008 року складений та підписаний комісією у складі: головного спеціаліста відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації Сердюка Романа Юрійовича, головного спеціаліста відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради Кудлай Анатолія Павловича, представника житлової організації ТОВ «СПОЖ» Приходька М.Г., дільничного інспектора Зарічного районного відділу міліції Сумського міського відділу міліції управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області Боброва Віктора Васильовича, депутата Сумської міської ради Войтенка Володимира Володимировича: 
- визнати протиправними дії головного спеціаліста відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації Сердюка Романа Юрійовича, головного спеціаліста відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради Кудлай Анатолія Павловича, дільничного інспектора Зарічного районного відділу міліції Сумського міського відділу міліції управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області Боброва Віктора Васильовича, депутата Сумської міської ради Войтенка Володимира Володимировича щодо складання та підписання акту про вивіз будівельних матеріалів які розміщені, на земельній ділянці, яка на правах оренди не належить приватному підприємцю ОСОБА_1 від 05.03.2008 року: 
- визнати протиправною бездіяльність головного спеціаліста відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації Сердюка Романа Юрійовича, головного спеціаліста відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради Кудлай Анатолія Павловича, дільничного інспектора Зарічного районного відділу міліції Сумського міського відділу міліції управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області Боброва Віктора Васильовича, депутата Сумської міської ради Войтенка Володимира Володимировича щодо допущення вивозу 27 залізобетонних блоків, марки ФБС 24.6.6, які є власністю ОСОБА_1 на територію ДКП «Шляхрембуд»; 
- зобов`язати Сумську міську раду (місцезнаходження: 40000, м. Суми, площа Незалежності, буд. 2, ідентифікаційний код 28323253), управління «Інспекція з благоустрою міста Суми» Сумської міської ради (місцезнаходження: 40000, м. Суми, вул. Нижньохолодногірська, буд. 10, ідентифікаційний код 39578005), Головне управління Національної поліції в Сумській області (місцезнаходження: 40000, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, буд. 23, ідентифікаційний код 40108777), головного спеціаліста відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації Сердюка Романа Юрійовича, головного спеціаліста відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради Кудлай Анатолія Павловича, дільничного інспектора Зарічного районного відділу міліції Сумського міського відділу міліції управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області Боброва Віктора Васильовича, депутата Сумської міської ради Войтенка Володимира Володимировича повернути ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 27 залізобетонних блоків, марки ФБС 24.6.6, шляхом їх завезення та розміщення на території земельної ділянки, площею 0,0200 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та оренда якої є предметом договору оренди земельної ділянки ВВС № 165215 від 02.06.2005 року, реєстраційний № 040561200148; 
- стягнути солідарно з Сумської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету територіальної громади міста Суми, управління «Інспекція з благоустрою міста Суми» Сумської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету територіальної громади міста Суми та Головного управління Національної поліції в Сумській області за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 150 000 гривень як відшкодування завданої їй моральної шкоди. 
- стягнути солідарно з Сумської міської ради, управління «Інспекція з благоустрою міста Суми» Сумської міської ради Головного управління Національної поліції в Сумській області, начальника відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації Ляхова Максима Едуардовича, головного спеціаліста відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації Сердюка Романа Юрійовича, головного спеціаліста відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації Іванова Ігоря Віталійович, депутата Сумської міської ради Войтенка Володимира Володимировича, начальника відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради Шульги Олександра Сергійовича, головного спеціаліста відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради Кудлай Анатолія Павловича, дільничного інспектора Зарічного районного відділу міліції Сумського міського відділу міліції управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області Боброва Віктора Васильовича на користь ОСОБА_1 - 34,00 гривні, сплаченого судового збору, 20 000, 00 гривень - сплачених витрат на правову допомогу та усі інші сплачені витрати, як відшкодування понесених нею, документально підтверджених судових витрат.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано акт обстеження території від 06.02.2008 року, складений та підписаний комісією у складі: начальника відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації - Ляхова Максима Едуардовича, начальника відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради - Шульги Олександра Сергійовича, депутата Сумської міської ради - Войтенка Володимира Володимировича.
Визнано протиправними дії начальника відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації - Ляхова Максима Едуардовича, начальника відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради - Шульги Олександра Сергійовича, депутата Сумської міської ради - Войтенка Володимира Володимировича щодо складання та підписання акту обстеження території від 06.02.2008 року.
Визнано протиправним та скасовано акт про вивіз будівельних матеріалів які розміщені, на земельній ділянці, яка на правах оренди не належить приватному підприємцю ОСОБА_1, від 05.03.2008 року, складений та підписаний комісією у складі: головного спеціаліста відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації Сердюка Романа Юрійовича, головного спеціаліста відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради Кудлай Анатолія Павловича, представника житлової організації ТОВ «СПОЖ» Приходька М.Г., дільничного інспектора Зарічного районного відділу міліції Сумського міського відділу міліції управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області Боброва Віктора Васильовича, депутата Сумської міської ради Войтенка Володимира Володимировича.
Визнано протиправними дії головного спеціаліста відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації Сердюка Романа Юрійовича, головного спеціаліста відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради Кудлай Анатолія Павловича, дільничного інспектора Зарічного районного відділу міліції Сумського міського відділу міліції управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області Боброва Віктора Васильовича, депутата Сумської міської ради Войтенка Володимира Володимировича щодо складання та підписання акту про вивіз будівельних матеріалів які розміщені, на земельній ділянці, яка на правах оренди не належить приватному підприємцю ОСОБА_1 , від 05.03.2008 року.
Визнано протиправною бездіяльність головного спеціаліста відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації Сердюка Романа Юрійовича, головного спеціаліста відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради Кудлай Анатолія Павловича, дільничного інспектора Зарічного районного відділу міліції Сумського міського відділу міліції управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області Боброва Віктора Васильовича, депутата Сумської міської ради Войтенка Володимира Володимировича щодо допущення вивозу 27 залізобетонних блоків, марки ФБС 24.6.6, які є власністю ОСОБА_1 , на територію ДКП «Шляхрембуд».
Зобов`язано Сумську міську раду (місцезнаходження: 40000, м. Суми, площа Незалежності, буд. 2, ідентифікаційний код 28323253), управління «Інспекція з благоустрою міста Суми» Сумської міської ради (місцезнаходження: 40000, м. Суми, вул. Нижньохолодногірська, буд. 10, ідентифікаційний код 39578005), Головне управління Національної поліції в Сумській області (місцезнаходження: 40000, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, буд. 23, ідентифікаційний код 40108777), головного спеціаліста відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації Сердюка Романа Юрійовича, головного спеціаліста відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради Кудлай Анатолія Павловича, дільничного інспектора Зарічного районного відділу міліції Сумського міського відділу міліції управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області Боброва Віктора Васильовича, депутата Сумської міської ради Войтенка Володимира Володимировича повернути ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 27 залізобетонних блоків, марки ФБС 24.6.6, шляхом їх завезення та розміщення на території земельної ділянки, площею 0,0200 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та оренда якої є предметом договору оренди земельної ділянки ВВС № 165215 від 02.06.2005 року, реєстраційний № 040561200148.
Стягнуто з Сумської міської ради (місцезнаходження: 40000, м. Суми, площа Незалежності, буд. 2, ідентифікаційний код 28323253) за рахунок коштів місцевого бюджету територіальної громади міста Суми на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 20 000,0 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.).
Стягнути з Управління «Інспекція з благоустрою міста Суми» Сумської міської ради (місцезнаходження: 40000, м. Суми, вул. Нижньохолодногірська, буд. 10, ідентифікаційний код 39578005) за рахунок коштів місцевого бюджету територіальної громади міста Суми на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 20 000,0 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.).
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Сумській області (місцезнаходження: 40000, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, буд. 23, ідентифікаційний код 40108777) за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 20 000,0 грн. (двадцять тисяч грн. 00 коп.).
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, відповідач - Департаменту інспекційної роботи Сумської міської ради звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.06.2005 року між Сумською міською радою та приватним малим підприємством «Аптека КіАВО» було укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ворошиною Ларисою Вікторівною та зареєстрований Сумським міським відділом Сумської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 30.09.2005 року за № 040561200148 (т.1, а.с. 68-69). Предметом вказаного договору є оренда земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,0200 га. Згідно п.2.1 вказаного договору орендована земельна ділянка надана орендареві під будівництво аптеки.
В подальшому орендар отримав наступні дозвільні документи на будівництво: дозвіл інспекції державного архітектурного-будівельного контролю управління архітектури та містобудування Сумської міської ради № 92 від 02.06.2006 року, наказ інспекції державного архітектурного-будівельного контролю управління архітектури та містобудування Сумської міської ради № 6 від 03.08.2007 року, дозвіл Зарічної районної в м. Суми адміністрації № 176 від 07.07.2006 року, позитивний висновок комплексної державної експертизи № 41/06 від 12.05.2006 року, виданий управлінням державного архітектурно-будівельного контролю при управлінні містобудування та архітектури Сумської обласної державної адміністрації, узгодження до виконання земельних робіт та забезпечення безпеки руху (т.1, а.с.70-74).
ОСОБА_1 є генеральним підрядником будівництва за договору генерального будівельного підряду № 1/07 від 10.06.2007 року (т.1, а.с.75-78) та взяла на себе зобов`язання з виконання будівельних робіт по будівництву аптеки, шляхом залучення до виконання робіт підрядників, власних грошових коштів з використанням своїх матеріалів та засобів.
На виконання своїх зобов`язань за вказаним договором ОСОБА_1 приступила до виконання будівельних робіт щодо зведення будівлі аптеки на орендованій земельній ділянці, шляхом завезення та складування на ній та будівельному майданчику 32-ох залізобетонних блоків, марки ФБС 24.6.6, вартістю 456, 00 гривень кожний, які належать їй на праві приватної власності відповідно до товарного чеку від 25.09.2007 року та паспорту № 541 на залізобетонні вироби від 31.10.2007 року (т.1, а.с.22-23). Ці блоки планувалося використати для встановлення огорожі будівельного майданчику, межі якого визначені будгенпланом журналу 1: розділ - «Проект організації будівництва», робочого проекту будівництва аптеки по АДРЕСА_2 (т1., а.с.81-92) з метою дотримання вимог техніки безпеки та змісту робочого проекту будівництва аптеки по АДРЕСА_2 .
15.01.2008 року мешканці житлових будинків АДРЕСА_3, подали депутату Сумської міської ради Войтенка В.В. звернення (т.2, а.с.49) з проханням допомогти вивезти залізобетонні блоки, які знаходяться на їх дворовій території, розташовані на газонах та пішохідних доріжках, що створює небезпеку та незручності. Войтенко В.В. направив депутатське звернення (т.2, а.с.50) з аналогічним змістом до Зарічної районної в м. Суми адміністрації. На виконання резолюції начальника Зарічної районної в м. Суми адміністрації зазначеної на вказаному зверненні « ОСОБА_3 прошу разом з іншими службами міста вирішити це питання згідно законодавства», створилася комісія у складі начальника відділу благоустрою вказаного органу - Ляхова М.Є., начальника відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів Шульги О.С., депутата Сумської міської ради - Войтенка В.В. Розпорядчий акт про створення зазначеної комісії сторонами суду не надано.
06.02.2008 року комісія під час обстеження встановила, що 4 залізобетонних блоки знаходились на орендованій приватним малим підприємством «Аптека КіАВО» земельній ділянці, а решта - 28 залізобетонних блоків на земельній ділянці ТОВ «Магазин № 218» та на території загального користування. Актом обстеження території від 06.02.2008 року (т.2, а.с.53-58) комісія вирішила ПМП «Аптека КіАВО» провести роботу по переносу залізобетонних блоків з території загального користування та ТОВ «Магазин 218» в добровільному порядку в термін до 15.02.08. В разі відмови дані роботи будуть виконані в примусовому порядку.
Акт № 15 перевірки виконання Правил благоустрою та санітарного стану території міста Суми від 06.02.2008 року, у змісті якого головним спеціалістом відділу житлового господарства та благоустрою Івановим І.В. було встановлено, що в порушення вимог вказаних Правил, затверджених рішеннями Сумської міської ради від 23.06.2004 року № 848-МР та № 849-МР вказані будівельні матеріали приватного малого підприємства «Аптека КіАВО» були розміщені на прибудинковій території буд. № 50. За результатами цієї перевірки директора приватного малого підприємства було зобов`язано прибути до Зарічної районної в м. Суми адміністрації для складання протоколу про адміністративне правопорушення та провести роботу щодо демонтажу залізобетонних блоків - сторонами суду не надано.
Розпорядженням начальника Зарічної районної в м. Суми адміністрації від 04.03.2008 року (т.1, а.с.59) створено комісію щодо вирішення по суті питання щодо незаконного складування будівельних матеріалів за адресою: АДРЕСА_2 у складі депутата Сумської міської ради Войтенка В.В. , представника відділу благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації, представника управління земельних ресурсів Сумської міської ради, представника житлової організації ТОВ «СПОЖ», за участю дільничного інспектора Зарічного РВ міліції УМВС України в Сумській області.
Актом про вивіз будівельних матеріалів які розміщені, на земельній ділянці, яка на правах оренди не належить приватному підприємцю ОСОБА_1 від 05.03.2008 року (т.2, а.с.50), що складений та підписаний комісією у складі: головного спеціаліста відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації Сердюка Романа Юрійовича, головного спеціаліста відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради Кудлай Анатолія Павловича, представника житлової організації ТОВ «СПОЖ» Приходька М.Г., дільничного інспектора Зарічного районного відділу міліції Сумського міського відділу міліції управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області Боброва Віктора Васильовича, депутата Сумської міської ради Войтенка Володимира Володимировича - визначено, що фундаментні блоки розташовані поза межами орендованої земельної ділянки підприємцем ОСОБА_1 та прийнято рішення, що фундаментні блоки в кількості 27 шт. повинні бути вивезені на зберігання на територію ДКП «Шляхрембуд».
05.03.2008 року 27 залізобетонних блока були вивезені працівниками ДКП «Шляхрембуд» і знаходяться на території вказаного підприємства (т.2, а.с.62).
У відповідності ст.49, ч.1 ст.79, ч.1 ст.79-1, ст.125, ст.202 Земельного Кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-III та п.1.5. Технічних вказівок щодо визначення меж земельних ділянок спільної часткової власності фізичних і юридичних осіб у населених пунктах Державного комітету України по земельних ресурсах від 18.05.1998 року - земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами, які виникають з моменту їх державної реєстрації. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Аналітична площа земельної ділянки - площа проекції межі ділянки на площину проекції, в якій встановлена геодезична система координат. Аналітична площа визначається за координатами кутів поворотів межі земельної ділянки. Межа - наземні матеріальні рубежі, які позначають межі земельної ділянки, або умовна лінія на поверхні, яка розділяє дві проінвентаризовані ділянки.
Відповідачі не надали суду доказів згідно вказаних норм матеріального права на підтвердження обставин, які встановлені оскаржуваними актами та заперечуються позивачем, що залізобетонні блоки у кількості 27 штук знаходилися поза межами орендованої земельної ділянки та будівельного майданчика, повідомлення позивача та третьої особи про створення, діяльність членів відповідних комісій та вручення позивачеві оскаржуваних актів або ознайомлення його з ним, а також факту притягнення позивача та/або третьої особи до адміністративної відповідальності за порушення правил благоустрою. Натомість, ч.2 ст.77 КАС України, передбачено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась з відповідним позовом до суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституція України органи державної влади, а також органи місцевого самоврядування та їхні посадові особи зобов`язані здійснювати свою діяльність виключно на підставі, у межах наданих повноважень і у спосіб, що прямо визначені Конституцією та законами України.
Стаття 19 Конституції України, частина третя статті 24, частина перша статті 18 Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлюють обов`язок посадових осіб органів місцевого самоврядування діяти лише на підставі, в межах компетенції та у спосіб, визначені Конституцією і законами України. Крім того, цими нормами передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами й організаціями, які не перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, мають будуватися виключно на договірних та податкових засадах, а також на принципах підконтрольності в межах повноважень, наданих таким органам законом.
Стаття 1, частина друга статті 23, стаття 10, частина третя статті 40 Закон України «Про благоустрій населених пунктів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також Правила благоустрою та санітарного стану території міста Суми, затверджені рішеннями Сумської міської ради від 23.06.2004 № 848-МР та № 849-МР, визначають поняття утримання території в належному стані як її використання за цільовим призначенням відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, місцевих правил забудови та правил благоустрою відповідної території.
Пунктом 4 Правил благоустрою та санітарного стану території м. Суми, затверджених рішенням Сумської міської ради від 23.06.2004 № 848-МР, встановлено заборону для будь-яких осіб здійснювати складування будівельних матеріалів, конструкцій та обладнання за межами будівельного майданчика, тобто поза його межами, а не за межами орендованої земельної ділянки.
Положення про Ковпаківську та Зарічну в м. Суми адміністрації, затверджене рішенням Сумської міської ради № 332-МР від 27.12.2006 року, не передбачає компетенції чи повноважень будь-яких органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб щодо встановлення юридичного факту перебування будівельних матеріалів, конструкцій чи обладнання за межами будівельного майданчика, а також щодо прийняття рішень стосовно розпорядження такими матеріалами або користування ними.
Стаття 8 Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає обов`язок посадових осіб місцевого самоврядування дотримуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, а також забезпечувати дотримання прав і свобод людини і громадянина.
Частина друга статті 2 Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) покладає на депутата місцевої ради обов`язок представляти та захищати інтереси виборців відповідного виборчого округу і виконувати їх доручення виключно в межах повноважень, наданих законом.
Стаття 10 Закон України «Про державну службу» (який діяв у період існування спірних правовідносин) встановлювала обов`язок державних службовців дотримуватися Конституції України та інших актів законодавства, а також не допускати порушень прав і свобод людини та громадянина. Водночас стаття 5 Закон України «Про міліцію» (чинний на той час) передбачала обов`язок міліції виконувати покладені на неї завдання у суворій та точній відповідності до вимог закону.
Жоден нормативно-правовий акт України не наділяє органи державної влади, органи місцевого самоврядування або їх посадових осіб правом обмежувати чи припиняти діяльність власника, а також позбавляти його або обмежувати у здійсненні права власності у випадку порушення ним правил благоустрою населених пунктів.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України у справах, що стосуються оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи були такі рішення прийняті (дії вчинені): на підставі, в межах повноважень і у спосіб, визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з тією метою, для якої воно було надане; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх істотних для прийняття рішення обставин; неупереджено; добросовісно; розсудливо; із дотриманням принципу рівності перед законом та запобіганням будь-яким формам дискримінації; пропорційно, з дотриманням необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване відповідне рішення чи дія; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на встановлені у справі обставини та зміст наведених норм матеріального права, акт обстеження території від 06.02.2008 року, акт про вивезення будівельних матеріалів, розміщених на земельній ділянці, яка на правах оренди не належить приватному підприємцю ОСОБА_1 , від 05.03.2008 року, а також дії посадових осіб органу місцевого самоврядування і посадової особи місцевого органу виконавчої влади щодо їх складання та підписання, як і їх бездіяльність, що полягала у допущенні вивезення 27 залізобетонних блоків, які перебувають у власності ОСОБА_1 , на територію ДКП «Шляхрембуд», є протиправними. Зазначені дії були вчинені поза межами наданих повноважень та не у спосіб, визначений Конституцією і законами України, без належного обґрунтування, недобросовісно та без урахування права особи на участь у процедурі прийняття рішення.
Відповідно до частини першої статті 10 та частини першої статті 11 Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міські ради є органами місцевого самоврядування, а їх виконавчими органами виступають виконавчі комітети, відділи, управління та інші виконавчі органи, що створюються відповідними радами.
Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Вищий адміністративний суд України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 № 2, при вирішенні питання процесуального правонаступництва судам необхідно встановлювати, хто є правонаступником у відповідних спірних правовідносинах, і враховувати, що у разі припинення діяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються, суд повинен залучити до участі у справі його правонаступника. Якщо ж правонаступник відсутній, суд залучає орган, до компетенції якого належить вирішення питання щодо усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача.
Відповідно до пункту 1 Положення про Зарічну та Ковпаківську в м. Суми адміністрації, затвердженого рішенням Сумської міської ради № 332-МР від 27.12.2006 року, Зарічна районна в м. Суми адміністрація на час свого існування була виконавчим органом Сумської міської ради.
Разом з тим, Зарічна районна в м. Суми адміністрація не належала до місцевих державних адміністрацій у розумінні статей 1 та 8 Закон України «Про місцеві державні адміністрації» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), якими передбачено, що виконавчу владу в областях, районах, районах Автономної Республіки Крим, а також у містах Києві та Севастополі здійснюють відповідні обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації. Місцеві державні адміністрації є місцевими органами виконавчої влади, входять до системи органів виконавчої влади, очолюються головами, які призначаються Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України на строк повноважень Президента України.
Як зазначено у відзиві відповідача, відповідно до пункту 1.7 Положення про департамент інфраструктури міста Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 05.11.2014 № 3713-МР, правонаступником відповідного органу є новостворений виконавчий орган місцевого самоврядування - Департамент інфраструктури міста Сумської міської ради, який виступає відповідачем у цій справі.
Згідно з пунктами 1 та 6 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.2006 № 1383 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), Міністерство внутрішніх справ України є центральним органом виконавчої влади та реалізує свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку головні управління в областях, районні у містах, міські управління та відділи.
Відповідно до статей 1, 2, 3, 7 Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), служба в органах місцевого самоврядування є професійною, постійною діяльністю громадян України, які обіймають посади в цих органах і забезпечують реалізацію територіальною громадою права на місцеве самоврядування. Посадовою особою місцевого самоврядування є працівник такого органу, який наділений відповідними службовими повноваженнями. Посади в органах місцевого самоврядування поділяються на виборні та такі, на які особи призначаються міським головою. Правовий статус таких осіб визначається Конституцією України, Законом України «Про статус депутатів місцевих рад», цим та іншими законами, а їх права й обов`язки закріплені у статтях 8 і 9 зазначеного Закону.
Згідно з частиною другою статті 2 та частиною першою статті 3 Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), депутат місцевої ради як представник територіальної громади та виборців свого округу зобов`язаний представляти і захищати їх інтереси, виконувати доручення виключно в межах наданих законом повноважень, передбачених, зокрема, статтями 11- 16 цього Закону. Депутат є повноважним і рівноправним членом відповідної ради як представницького органу місцевого самоврядування.
Відповідно до статей 1, 2, 9 Закон України «Про державну службу» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), державна служба в Україні є професійною діяльністю осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті і наділені відповідними службовими повноваженнями.
Посадовими особами визнаються керівники та їх заступники, інші державні службовці, на яких законодавством покладено здійснення організаційно-розпорядчих і консультативно-дорадчих функцій. Правове становище державних службовців, які працюють в органах внутрішніх справ, регулюється цим Законом, якщо інше не передбачено законами України. Загальні права та обов`язки посадових осіб міліції, зокрема дільничних інспекторів, як державних службовців, визначені статтями 10, 11 Закону України «Про державну службу», а їх спеціальні завдання й обов`язки - статтями 2, 5, 10 Закону України «Про міліцію».
З урахуванням змісту наведених норм законодавства відповідачі - начальник відділу комунального господарства і благоустрою Зарічної районної в м. Суми адміністрації, головні спеціалісти цього ж відділу, депутат Сумської міської ради, начальник та головний спеціаліст відділу контролю за використанням землі та врегулювання земельних спорів управління земельних ресурсів Сумської міської ради - є посадовими особами органів місцевого самоврядування, а дільничний інспектор міліції - посадовою особою місцевого органу виконавчої влади.
З огляду на вказане колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані акти є рішеннями суб`єктів владних повноважень, які створюють для ОСОБА_1 обов`язок перемістити залізобетонні блоки та спричиняють для неї негативні правові наслідки, зокрема порушення права вільно розпоряджатися та користуватися своєю власністю. Відтак такі акти мають характер індивідуальних у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд відхиляє протилежні доводи Сумської міської ради.
Як було встановлено раніше, ОСОБА_1 виступає генеральним підрядником будівництва на підставі договору генерального будівельного підряду № 1/07 від 10.06.2007 року, відповідно до умов якого вона зобов`язалася здійснити будівельні роботи з будівництва аптеки шляхом залучення підрядних організацій, використання власних грошових коштів, а також застосування власних матеріалів і технічних засобів.
Як генеральний підрядник, ОСОБА_1 оскаржує рішення суб`єктів владних повноважень, зокрема акт обстеження території по АДРЕСА_2 щодо законності розміщення будівельних матеріалів від 06.02.2008 року. Крім того, ухвалою Київський апеляційний адміністративний суд від 16.07.2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, ухвалу Подільський районний суд міста Києва від 19.03.2009 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Таким чином, зазначеною ухвалою встановлено, що позов ОСОБА_1 має публічно-правовий характер та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з дотриманням предметної та територіальної підсудності Подільським районним судом м. Києва.
Судом також встановлено, і цей факт не заперечується сторонами, що позивач була ознайомлена зі спірним актом від 06.02.2008 року, однак таке ознайомлення відбулося вже після зникнення 27 будівельних блоків, а саме 12.03.2008 року.
Доводи відповідача - Сумської міської ради - про те, що ОСОБА_1 не є генеральним підрядником будівництва, а оскаржувані дії, бездіяльність та індивідуальні акти жодним чином не порушують її прав, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами та не узгоджуються з установленими судом фактичними обставинами.
Відповідно до статті 41 Конституція України, частини першої статті 316, статті 317, частин першої та сьомої статті 319, частин першої та другої статті 321 Цивільний кодекс України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна допускається виключно на підставі судового рішення у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Право власності означає право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону, за власною волею та незалежно від волі інших осіб. Власникові належать правомочності володіння, користування та розпорядження своїм майном. Зміст права власності не залежить від місця проживання власника чи місцезнаходження майна. Власник здійснює свої права на власний розсуд, а його діяльність може бути обмежена або припинена лише у випадках і в порядку, передбачених законом. Ніхто не може бути незаконно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні; таке позбавлення чи обмеження можливе лише у випадках і порядку, прямо встановлених законом.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і спрямоване на гарантування кожному права на справедливий суд.
Згідно зі статтею 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди під час розгляду справ застосовують як джерело права положення Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейський суд з прав людини і Європейської комісії з прав людини.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному, чиї права і свободи, визнані цією Конвенцією, були порушені, право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли в межах своїх офіційних повноважень.
Під ефективним засобом правового захисту слід розуміти такий засіб, який реально забезпечує досягнення необхідного результату, спричиняє відповідні правові наслідки та має найбільшу практичну дієвість.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечувати поновлення порушеного права, відповідати конкретним обставинам справи та виключати необхідність повторного звернення особи до суду з метою захисту того самого права.
Зазначена правова позиція відповідає підходу, висловленому Верховний Суд у постановах від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 у справі № 0640/4434/18 та від 12.09.2019 у справі № 0640/4248/18.
Одним із ключових елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який має різні прояви. Зокрема, він становить одну з основоположних засад «доброго врядування» та «належної адміністрації», що передбачає встановлення чіткої процедури та її неухильне дотримання, а також частково кореспондує з принципом законності, який вимагає чіткості, передбачуваності та належної якості закону.
У рішенні Рисовський проти України від 20.10.2011 року Європейський суд з прав людини наголосив на особливій важливості принципу «належного урядування», відповідно до якого, коли йдеться про питання загального інтересу, особливо якщо вони стосуються таких основоположних прав, як майнові права, державні органи повинні діяти своєчасно, послідовно та належним чином. На державу покладається обов`язок запровадити внутрішні процедури, що забезпечують прозорість і ясність її дій, мінімізують ризик помилок і сприяють юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Також підкреслено, що органи влади, які не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не можуть отримувати вигоду зі своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик помилки державного органу покладається на саму державу і не може перекладатися на особу.
Це означає, що органи державної влади, діючи від імені держави як суб`єкти владних повноважень у правовідносинах, пов`язаних із реалізацією публічно-владних управлінських функцій, зобов`язані своєчасно та належним чином дотримуватися власних внутрішніх правил і процедур, не можуть отримувати переваги від їх порушення, а також не повинні шляхом зволікання чи безпідставних затримок відтерміновувати виконання покладених на них обов`язків.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту, необхідно враховувати його ефективність у світлі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для реалізації прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від способу їх закріплення у правовій системі держави. Отже, ефективний засіб правового захисту повинен забезпечувати поновлення порушеного права та досягнення бажаного результату, а прийняття рішень, які не спричиняють реальних змін у сфері прав особи та не забезпечують їх примусового виконання, не відповідає вимогам міжнародного права.
Крім того, такий засіб має бути ефективним як за законом, так і на практиці, зокрема в тому сенсі, що його застосування не повинно бути ускладнене діями чи бездіяльністю органів влади (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року).
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїй практиці наголошував, що для визнання засобу захисту ефективним він повинен бути незалежним від дискреційних дій органів державної влади, безпосередньо доступним для осіб, яких він стосується (пункт 59 рішення від 06.09.2005 року у справі «Гурепка проти України»), а також здатним запобігти виникненню або продовженню порушення (пункт 158 рішення від 26.10.2000 року у справі «Кудла проти Польщі» та пункт 29 рішення від 16.08.2013 року у справі «Гарнага проти України»).
Таким чином, ОСОБА_1 обрала саме той спосіб захисту свого порушеного права, який відповідає вимогам наведених норм матеріального права та практиці Європейського суду з прав людини.
З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що оскаржувані дії, бездіяльність та акти суб`єктів владних повноважень є такими, що підлягають судовому оскарженню, а їх протиправність знайшла підтвердження під час розгляду справи. Позивач є належною особою, права якої були порушені.
Відтак позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної діями та/або бездіяльністю суб`єктів владних повноважень, суд зазначає таке.
Позивач, посилаючись на частину першу, пункт 3 частини другої, частину третю статті 23, статтю 1174, частину третю статті 386, статтю 1190 Цивільний кодекс України, просила стягнути з відповідачів моральну шкоду у сумі 150 000 грн, яка, на її думку, була завдана внаслідок прийняття оскаржуваних актів, вчинення дій та допущення бездіяльності, що спричинили порушення (обмеження) її права приватної власності на належне їй майно - 27 залізобетонних блоків марки ФБС 24.6.6.
Згідно зі статтею 56 Конституція України кожен має право на відшкодування за рахунок держави або органів місцевого самоврядування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також їх посадових і службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.
Стаття 16 Цивільний кодекс України передбачає право кожної особи на звернення до суду з метою захисту свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Одним зі способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на компенсацію моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода підлягає відшкодуванню одноразово, якщо інше не передбачено договором або законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Кодекс адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень), кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема шляхом прийняття одного з рішень, передбачених пунктами 1- 4 цієї частини, а також шляхом стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень - коштів на відшкодування шкоди, завданої його протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховний Суд України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних, психічних та інших страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), а також з урахуванням інших істотних обставин. Зокрема, беруться до уваги стан здоров`я потерпілого, глибина вимушених змін у його життєвих і професійних стосунках, рівень зниження престижу або ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також факт добровільного спростування недостовірної інформації засобом масової інформації. При цьому суд має керуватися принципами розумності, виваженості та справедливості.
З огляду на сутність інституту відшкодування моральної шкоди, визначальними критеріями для встановлення розміру належної компенсації є морально-правові засади справедливості, розумності та добросовісності.
Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру, що виникли внаслідок моральних або фізичних страждань чи інших негативних явищ, спричинених фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю інших осіб.
Такий підхід узгоджується з правовими висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховний Суд від 19 грудня 2018 року у справі № 640/14909/16-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 295/443/17 та від 08 травня 2019 року у справі № 233/3464/17.
Пунктом 10-1 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 роз`яснено, що у справах про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України суди повинні враховувати: у разі встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, вона підлягає компенсації за рахунок держави або відповідного органу місцевого самоврядування. Водночас дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями чи діями недержавних органів або їх посадових осіб.
Згідно з прецедентною практикою Європейський суд з прав людини, у праві визнається презумпція моральної шкоди, що означає: у разі порушення майнових або цивільних прав особа, яка є «середньою» та звичайно реагує на протиправну поведінку щодо неї, зазнає моральних страждань.
Вирішуючи питання про визначення розміру компенсації моральної шкоди, суд виходить із того, що порушення прав позивача з боку відповідачів спричинило їй моральну шкоду. Її розмір визначається з урахуванням характеру та тривалості страждань, пов`язаних із таким порушенням, моральних переживань з приводу обмеження її прав, а також неможливості протягом тривалого часу користуватися об`єктами права власності, що призвело до порушення звичного укладу життя позивача.
Отже, у ході судового розгляду встановлено факт завдання позивачу моральної шкоди. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог у цій частині та визначив до стягнення на користь позивача суму 60 000 грн як компенсацію моральної шкоди. Зазначена сума, на переконання суду, є співмірною завданим стражданням та відповідає принципам розумності й справедливості.
У зв`язку з цим зазначена сума підлягає стягненню з Сумської міської ради за рахунок коштів місцевого бюджету територіальної громади міста Суми, з Управління «Інспекція з благоустрою міста Суми» Сумської міської ради - за рахунок коштів місцевого бюджету територіальної громади міста Суми, а також з Головне управління Національної поліції в Сумській області - за рахунок коштів Державного бюджету України у розмірі по 20 000 грн з кожного відповідача.
Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 КАС України, не було доведено правомірності своїх дій.
У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Департаменту інспекційної роботи Сумської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко 

Судді Т.Р. Вівдиченко

А.Ю. Кучма

Повне судове рішення складено «18» лютого 2026 року.