Справа № 420/32237/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткове)
03 березня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасувати пункти наказу,
встановив:
I. Зміст заяви.
04.02.2026 року судом зареєстровано заяву про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
II. Позиція сторін
Вказана заява вмотивована тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 року у справі №420/32237/25 позовні вимоги задоволено повністю. Представник позивача зазначає, що окремою позовною вимогою було стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу. Покликаючись на частину 7 ст. 139 КАС України надає до суду докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. та просить стягнути вказану суму з Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідач не скористався правом на подання заперечень щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
III. Процесуальні дії суду
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.02.2026 року вказана заява передана на розгляд головуючої судді Дубровній В.А.
Ухвалою суду від 09.02.2026 року прийнято заяву про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу до розгляду в порядку письмового провадження.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним, скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити певні дії –задоволено.
Визнано протиправними та скасовано пункти 3, 4 резолютивної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025 «Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 » відповідно до яких: " За порушення вимог п. 4 р. XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», абз. 1 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та застосувати накладення дисциплінарного стягнення «сувора догана» ( пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025). На підставі п. 1-3 ст. 3 пп. 1 п. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» завдані державі збитки в розмірі 135 483,87 грн (сто тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні вісімдесят сім копійок) віднести на фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 (пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1818 від 14.07.2025).
Визнано протиправним та скасовано абзаци 3, 4 пункту 5 резолютивної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025 «Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 » відповідно до яких наказано: занести в книгу грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 та стягнути на користь держави з фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_1 135 483,87 грн (сто тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят три гривні вісімдесят сім копійок); на підставі абз. 9 п. 5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, у зв`язку з нанесенням державі збитків не виплачувати щомісячну премію за липень місяць 2025 року фельдшеру медичного пункту військової частини НОМЕР_2 сержанту ОСОБА_1 .
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити щомісячну премію за липень місяць 2025 року сержанту ОСОБА_1 .
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 повернути сержанту ОСОБА_1 грошові кошти, стягнуті з нього на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 1818 від 14.07.2025 « Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 » 
V. Норми права, які застосував суд
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст.134 КАС України).
Згідно із ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Додаткове судове рішення врегульовано статтею 252 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України).
Так, частина перша статті 252 КАС України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
VI. Оцінка суду.
Системний аналіз наведеної норми дає підстави для формулювання висновку щодо застосування статті 252 КАС України, відповідно до якого що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. При цьому, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Як вбачається з наявних у справі доказів, правнича допомога у даній справі надавалась адвокатом Красношлик А.О., що підтверджується Ордером на надання правничої допомоги серії ВН №1565302 від 15.09.2025р., виданим на підставі Договору про надання правничої допомоги № 545 від 01.09.2025р.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн., представником позивача надано:
1) Договір про надання правничої допомоги від 01.09.2025, укладений між ОСОБА_1 (“Клієнт”) та ОСОБА_3 (“Адвокат”), за умовами якого Адвокат надає Клієнту правничу допомогу з метою визнання протиправними та скасування пунктів наказу Військової частини НОМЕР_1 . 
2) Акт наданих послуг від 29.01.2026 року, в межах Договору Адвокатом надано Клієнту наступну правничу допомогу: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення та подання від імені Клієнта до Одеського окружного адміністративного суду позову щодо оскарження дій державного виконавця; представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції при розгляді позовної заяви; подання та отримання від імені Клієнта документів процесуального характеру при розгляді справи в суді першої інстанції.
За результатом розгляду справи 29.01.2026 року Одеським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 420/32237/25 про задоволення позову Клієнта в повному обсязі.
За приписами ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19.
В даному випадку відповідачем жодним чином не обґрунтовано невідповідність присуджених судом витрат критеріям реальності, дійсності, необхідності та розумності.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вказує про таке.
Так, суд визнає, що надані документи дійсно дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх загальну вартість.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 640/16093/21 вказав, що в будь-якому випадку суд зобов`язаний перевірити докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість, з огляду на положення частини четвертої статті 134 КАС України, згідно з якою для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
У постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року по справі №160/6899/20 викладено правову позицію, згідно якої визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Отже, при вирішенні питання стосовно розподілу витрат, пов`язаних із правовою допомогою адвоката, суд насамперед звертає увагу на те, що справа даної категорії відповідно до предмету спору є справою незначної складності, розгляд якої здійснювався в порядку письмового провадження (без виклику сторін) за наявними у ній матеріалами.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. ( ч. 1 ст. 77 КАС України).
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 7 статті 134 КАС України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
З огляду на вказане та враховуючи, що позивачем подано документи в підтвердження понесених витрат та розрахунок таких витрат, проте відповідачем не зважаючи на ухвалу суду від 09.02.2026 р. не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу, а проведенння судом з власної ініціативи оцінку співмірності понесених позивачем витрат є порушенням норм частини сьомої статті 134 КАС України, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення шляхом стягнення з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 гривень. 
Керуючись ст.ст.77, 134, 139, 143, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,
вирішив:
Заяву адвоката Красношлик Анастасії Олександрівни, що діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат понесених на професійну правничу допомогу- задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп.
Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна