Справа № 302/348/26 
Провадження № 2/302/274/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026   селище Міжгір`я Закарпатської області
Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі:
 
головуючого, судді  Пухальського С. В.,
 
за участю секретаря судового засідання  Сити Л. М.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Рішко Сергій Іванович, до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, про визнання права власності на земельну частку (пай),

 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначив, що позивачка є членом колишнього колгоспу ім. Кірова с. Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області, який відповідно до розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 25.02.1993 року № 74 було реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Бескид».
На підставі розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 07.04.1997 року № 197 за ОСОБА_1 було визнано право на земельну частку (пай) у землях КСП «Бескид» розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 621,00 грн. На підтвердження зазначеного права позивачці було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010445, зареєстрований 05.03.1999 року у Книзі реєстрації сертифікатів за № 980.
Разом із тим, на даний час оригінал зазначеного сертифіката втрачено, у зв`язку з чим позивачкою було опубліковано оголошення в газеті «Верховина» про визнання втраченого сертифіката недійсним.
З метою відновлення документа позивачка зверталася до Пилипецької сільської ради та Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, однак їй було роз`яснено, що у зв`язку з відсутністю бланків сертифікатів на право на земельну частку (пай) видача нового сертифіката взамін втраченого є неможливою, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду.
Представник позивачки зазначає, що підтвердження права на земельну частку (пай) є необхідним для реалізації позивачкою своїх майнових прав, зокрема для подальшого оформлення права власності на земельну ділянку, отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою, а також укладення договорів щодо використання земельної ділянки.
За наведених обставин, враховуючи відсутність у позивачки документа, який посвідчує право на земельну частку (пай), та неможливість його відновлення в адміністративному порядку, позивачка звернулася до суду з даним позовом про визнання права на земельну частку (пай).
Ухвалою суду від 16.03.2026 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 06.04.2026 року справу призначено до судового розгляду.
Представник позивачки – адвокат Рішко С. І. – подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Від Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області надійшла письмова заява з проханням розглянути справу без участі її представника на підставі наявних у справі матеріалів.
Хустська районна державна адміністрація Закарпатської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила.
З огляду на неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові матеріали справи, надані докази та оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог статей 76-81, 89 ЦПК України, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що відповідно до розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 25.02.1993 року № 74 колгосп ім. Кірова с. Нижній Студений було реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство «Бескид» (далі – КСП «Бескид») (а.с. 12).
Згідно з розпорядженням Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 07.04.1997 року № 197 за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку (пай) у землях, що перебували у колективній власності КСП «Бескид», розміром 0,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 621,00 грн. На підтвердження зазначеного права ОСОБА_1 було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010445, який зареєстровано 05.03.1999 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 980, що підтверджується, зокрема, листом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 06.03.2026 року № 29-7-0.31-1472/2-26 (а.с. 14).
Разом із тим, судом встановлено, що оригінал вказаного сертифіката втрачено, у зв`язку з чим у газеті «Верховина» було опубліковано оголошення про визнання сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010445, виданого на ім`я ОСОБА_1 , недійсним (а.с. 30-31).
З метою відновлення зазначеного документа представник позивачки звертався до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, однак йому було роз`яснено, що у зв`язку з відсутністю бланків сертифікатів на право на земельну частку (пай) видача нового сертифіката взамін втраченого є неможливою, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом.
Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) власник майна має право пред`явити позов про визнання права власності, зокрема у разі, якщо це право не визнається іншою особою або у разі втрати документа, який посвідчує його право.
За змістом частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність його набуття не встановлена судом.
Положеннями пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2014 року № 5 роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо визнання права власності суди повинні виходити з презумпції правомірності набуття такого права.
Як установлено судом, право ОСОБА_1 на земельну частку (пай) було набуте у встановленому законом порядку на підставі розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації, а факт видачі сертифіката та його реєстрації підтверджується належними та допустимими доказами.
Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачка не має можливості використати сертифікат на право на земельну частку (пай) для реалізації свого права, оскільки зверталася до компетентних органів з питання видачі нового бланка сертифіката взамін наявного, однак отримала відмову у зв`язку з неможливістю видачі нового бланка сертифіката взамін втраченого.
Таким чином, фактична відсутність можливості отримати документ, який посвідчує право на земельну частку (пай), унеможливлює реалізацію позивачкою належного їй права у позасудовому порядку.
За таких обставин право позивачки на земельну частку (пай), яке підтверджується належними доказами, не може бути реалізоване без звернення до суду, що свідчить про наявність підстав для його судового захисту.
Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту у вигляді визнання права є належним, відповідає характеру спірних правовідносин та спрямований на ефективне відновлення порушеного права.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

 
Позовну заяву – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай) у майні колективного сільськогосподарського підприємства «Бескид» села Нижній Студений Міжгірського (на даний час Хустського) району Закарпатської області площею 0,71 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 010445, виданого на підставі розпорядження Міжгірської районної державної адміністрації Закарпатської області від 07 квітня 1997 року № 197, зареєстрованого 05 березня 1999 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 980.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, передбачених законом.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя         Пухальський С. В.