ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

24 лютого 2026 року 	Справа № 160/36408/25  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Юркова Е.О. 	 	
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
23 грудня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з вимогами:
- рішення Відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 19.11.2025 р. № 047050011662 - визнати протиправним та скасувати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до спеціального стажу, що надає право на пенсію за вислугу років відповідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди її роботи: з 08.08.1986 р. по 31.08.1996 р. на посаді бібліотекаря Центральної міської дитячої бібліотеки Дніпродзержинської централізованої бібліотечної системи Дніпропетровської області, з 01.10.1996 р. по 01.01.2001 р. на посаді бібліотекаря І категорії бібліотеки-філіалу № 11 Дніпродзержинської централізованої бібліотечної системи Дніпропетровської області, з 02.01.2001 р. по 05.09.2016 р. на посаді провідного бібліотекаря бібліотеки-філіалу № 5 Комунального закладу «Централізована бібліотечна система м. Дніпродзержинська» Дніпродзержинської міської ради, з 06.09.2016 р. по 10.10.2017 р. на посаді завідувача бібліотеки-філіалу № 5 Комунального закладу «Кам`янські публічні бібліотеки» Кам`янської міської ради;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 11.11.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за вислугу років з дати звернення 11.11.2025 року та виплатити заборгованість по пенсії, що виникла з 11.11.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що після досягнення 60-ти річного віку звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 19.11.2025 р. № 047050011662 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, та не зараховано періоди роботи, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 11.08.1986 р.: з 08.08.1986 р. по 03.05.2012 р. на посаді бібліотекаря Центральних міських дитячих бібліотек, з 04.05.2012 р. по 10.10.2017 р. на посадах провідного бібліотекаря та завідувачки бібліотеки — філіалу № 5 Комунального закладу «Централізована бібліотечна система м. Дніпродзержинська» Дніпродзержинської міської ради, оскільки вважає, що заклад «бібліотека» відсутній в переліку закладів у Закону України «Про освіту», а тому Перелік закладів і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою КМУ від 04.11.1993 р. № 909, не поширюється на КЗ «Централізована бібліотечна система». З вказаним рішенням позивач не згодна, оскільки відповідно до Закону України «Про бібліотеки та бібліотечну справу» бібліотека є освітнім закладом. Також вказує, що Перелік № 909 в розділі «Бібліотеки» містить посади «завідуючі» та «бібліотекарі». Окрім того, посилається на рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 р., яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, отже відновлено, зокрема, право працівників освіти на призначення пенсії за вислугу років при наявності стажу роботи від 25 років.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.12.2025 року відкрито провадження у даній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач 12.01.2026 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що до стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу, не зараховано періоди роботи, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 11.08.1986: з 08.08.1986 по 03.05.2012 на посаді бібліотекаря Центральної міської дитячої бібліотеки, бібліотеки — філіалу № 11, бібліотеки — філіалу № 5, Дніпродзержинської централізованої бібліотечної системи, з 04.05.2012 по 10.10.2017 на посадах провідного бібліотекаря та завідувачки бібліотеки — філіалу № 5 Комунального закладу «Централізована бібліотечна система м. Дніпродзержинська» Дніпродзержинської міської ради (згодом Комунальний заклад «Централізована бібліотечна система м. Кам`янського» Кам`янської міської ради). Спеціальний стаж роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років не визначено. Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.11.2025 р. № 047050011662 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України. Також зазначено, що прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим. 
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 11.11.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 19.11.2025 р. № 047050011662 відмовлено позивачу в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи, які дають право на пенсію за вислугу років. Вказано, що страховий стаж становить 39 років 01 місяць 24 дні. Вказано, що до стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано періоди роботи, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 11.08.1986: з 08.08.1986 по 03.05.2012 на посаді бібліотекаря Центральної міської дитячої бібліотеки, бібліотеки — філіалу № 11, бібліотеки — філіалу № 5, Дніпродзержинської централізованої бібліотечної системи, з 04.05.2012 по 10.10.2017 на посадах провідного бібліотекаря та завідувачки бібліотеки — філіалу № 5 Комунального закладу «Централізована бібліотечна система м. Дніпродзержинська» Дніпродзержинської міської ради (згодом Комунальний заклад «Централізована бібліотечна система м. Кам`янського» Кам`янської міської ради).
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті першої Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
До вказаних змін, внесених законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, пункт «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було викладено у такі редакції: право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
У пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
У преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (частина 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»).
Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).
Згідно статті 150-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (стаття 152 Конституції України).
Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, до посад у освітніх закладах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, віднесено бібліотекарів, завідувачів бібліотек (розділ 1: Освіта; найменування закладів і установ: Бібліотеки).
Також, згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» бібліотека - інформаційний, культурний, освітній заклад (установа, організація) або структурний підрозділ, що має упорядкований фонд документів, доступ до інших джерел інформації та головним завданням якого є забезпечення інформаційних, науково-дослідних, освітніх, культурних та інших потреб користувачів бібліотеки.
Статтею 6 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» визначено види бібліотек, які, зокрема, за призначенням поділяються на публічні (загальнодоступні), у тому числі спеціалізовані для дітей, юнацтва, осіб з фізичними вадами; спеціальні (академій наук, науково-дослідних установ, навчальних закладів, підприємств, установ, організацій). Публічні, спеціальні та спеціалізовані бібліотеки можуть об`єднуватися у централізовані бібліотечні системи.
Бібліотека, відповідно до частини третьої статті 12 цього Закону, може не мати статусу юридичної особи та перебувати у складі підприємства, установи або організації.
Також, статтею 30 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу» встановлені соціальні гарантії працівників бібліотек, відповідно до частини першої якої на працівників бібліотек, незалежно від форм власності та статусу бібліотеки, поширюються гарантії, встановлені законодавством про працю, соціальне страхування, пенсійне забезпечення.
Відповідно до частини шостої статті 30 цього Закону працівники бібліотек мають право на допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі посадового окладу, а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та доплату за вислугу років у розмірах та порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
За змістом пункту 2 «Примітки» Переліку закладів і установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, в площині дії пункту 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату відповідної грошової допомоги зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на відповідних посадах незалежно від форми власності або відомчої належності таких закладів і установ.
З огляду на викладене, робота на посаді бібліотекаря має бути зарахована до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Так, матеріалами справи, а саме даними трудової книжки позивача серія НОМЕР_2 , підтверджено, що остання:
- у період з 08.08.1986 р. до 01.10.1996 р. працювала на посаді бібліотекаря Центральної міської дитячої бібліотеки
- з 01.10.1996 р. працювала на посаді бібліотекаря бібліотеки — філіалу № 11
- з 02.01.2001 р. по 03.05.2012 р. звільнена з посади у зв`язку з переведенням до Комунального закладу «Централізована бібліотечна система м. Дніпродзержинська» Дніпродзержинської міської ради;
- з 04.05.2012 р. до 06.09.2016 р. працювала на посаді провідного бібліотекара філіалу № 5 Комунального закладу «Централізована бібліотечна система м. Дніпродзержинська» Дніпродзержинської міської ради;
- з 06.09.2016 р. тимчасового призначена на посаду завідувача бібліотеки філіалу № 5;
- 31.01.2017 р. затверджена на посаді завідувача бібліотеки філіалу № 5;
- 11.11.2025 р. звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.
Судом встановлено, що в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 19.11.2025 р. № 047050011662 підтверджено, що страховий стаж позивача становить 39 років 01 місяць 24 дні. Проте зазначений стаж протиправно не було зараховано позивачу до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За сукупності викладених обставин, відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в призначенні позивачу пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за наявності відповідного стажу та досягнення віку, з якого така пенсія може бути призначена, отже відповідне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивачем набуто право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», задля належного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до заяви про призначення пенсії від 11.11.2025 року.
Вимоги в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з дати звернення 11.11.2025 року та виплатити заборгованість по пенсії, що виникла з 11.11.2025 року задоволенню не підлягають, оскільки є вимогами, що заявлені передчасно.
Так, пенсія ОСОБА_1 ще не є призначеною, отже право на отримання нарахованої після її призначення виплати ще не є порушеним, а задоволення такої вимоги буде вирішенням спору на майбутнє, що суперечить завданням адміністративного судочинства.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв ПФУ обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За частинами 1, 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією від 16.12.2025 року № 2.449902009.1.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 605,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївська обл., 54020; ІК в ЄДРПОУ 13844159), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094; ІК в ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 19.11.2025 р. № 047050011662.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до спеціального стажу, що надає право на пенсію за вислугу років, відповідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди її роботи: з 08.08.1986 р. по 31.08.1996 р. на посаді бібліотекаря Центральної міської дитячої бібліотеки Дніпродзержинської централізованої бібліотечної системи Дніпропетровської області, з 01.10.1996 р. по 01.01.2001 р. на посаді бібліотекаря І категорії бібліотеки-філіалу № 11 Дніпродзержинської централізованої бібліотечної системи Дніпропетровської області, з 02.01.2001 р. по 05.09.2016 р. на посаді провідного бібліотекаря бібліотеки-філіалу № 5 Комунального закладу «Централізована бібліотечна система м. Дніпродзержинська» Дніпродзержинської міської ради, з 06.09.2016 р. по 10.10.2017 р. на посаді завідувача бібліотеки-філіалу № 5 Комунального закладу «Кам`янські публічні бібліотеки» Кам`янської міської ради.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити пенсію за вислугу років ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 11.11.2025 року.
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ПН НОМЕР_1 ) з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївська обл., 54020; ІК в ЄДРПОУ 13844159) за рахунок бюджетних асигнувань понесені витрати з оплати судового збору в сумі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 24 лютого 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков