Справа №751/6465/25 
Провадження №2/751/622/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2026 року       місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Деркача О. Г. 
при секретарі Курач В.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:
Через систему «Електронний суд», представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Подоляко Н.П. звернулася до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить зменшити розмір аліментів, які утримуються з ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22.05.2017 року у справі №751/1503/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з розміру 1/3 частини до розміру 1/10 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили та до досягнення кожною дитиною повноліття.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новозаводського районного суду міста Черніговав від 03.04.2017 року у справі №751/1502/14 розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких позивач, на підставі заочного рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22.05.2017 року у справі №751/1503/17, на користь відповідача сплачує аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Посилається, що 07.07.2020 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_5 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась дитина – донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 13.06.2025 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області видано судовий наказ по справі №740/3137/25 про стягнення з позивача на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.06.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, який перебуває на виконання в Ніжинському ВДВС Головного територіального управління юстиції в Черпнігівській області, ВП №78411739.
Вказує, що зазначені обставини свідчать про зміну сімейного та матеріального стану позивача і про те, що у зв`язку з наявною необхідністю сплачувати аліменти на утримання ще однієї дитини, матеріальний стан позивача значно погіршиться, що і є підставою для зміни розміру аліментів що з нього стягуються на користь відповідача на утримання перших двох дітей. 
Таким чином, вважає, що розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 може бути зменшений з 1/3 частини до 1/10 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звертає увагу, що в разі зміни розміру аліментів у заявленому розмірі, встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат спільних з відповідачкою дітей не буде порушено. 
Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01.10.2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку, про свідчить зворотне поштове повідомлення Відзиву на позовну заяву/клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подала.
Дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно розцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. 
Судом встановлено, з 19.05.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова у справі №751/1502/17 року від 03.04.2017 року було розірвано. (а.с.10-11)
Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22.05.2017 року у справі №751/1503/17, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Ніжина, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.03.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с.12-13)
Виконавчий лист №751/1503/17 виданий 22.05.2017 року Новозаводським районним судом міста Чернігова на виконання вказаного заочного рішення перебуває на виконанні в Ніжинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 02.06.2017 року, ВП №54068326. (а.с.14)
Заборгованість по аліментних зобов`язаннях станом на 05.05.2025 року відсутня, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах. (а.с.15) 
07.07.2020 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_5 , який зареєстрований Ніжинським міським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (с.Суми), актовий запис №143. (а.с.16)
ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ). (а.с.17) 
Неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрован за місцем реєстрації позивача за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.18, 19)
13.06.2025 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області у справі №740/3173/25 видано судовий наказ, яким стягнуто із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_3 , аліменти на неповнолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 (одніє четвертої) частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05.06.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.20)
Судовий наказ перебуває на виконанні в Ніжинському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 20.06.2025 року, ВП №78411739. (а.с.21)
Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Також, статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» згідно якого розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. 
Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №536/1557/17 (провадження №61-7584св18), від 30.06.2020 у справі №343/945/19 (провадження №61-2057св20).
Згідно ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках,коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Позивач просить зменшити розмір стягнутих аліментів з 1/3 частини на 1/8 частину та/або 1/10 частину посилаючись на зміну його сімейного стану та народження доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання якої Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області у справі №740/3173/25 видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), що зумовило збільшення його витрат (розмір щомісячного стягнення) на утримання дітей. При цьому, позивачем та його представником не надано доказів того, що вказаний судовий наказ виконується і з відповідача реально стягуються аліменти на утримання доньки від іншого шлюбу, як і доказів того, що забезпечує та утримує свою новостворену сім`ю, а саме: відсутні будь-які відомості про дохід, сплачені ним матеріальні витрати на утримання дитини та нової дружини. Відсутність зазначених відомостей (документів), викликає сумнів у фактичному стягненні з позивача аліментів на утримання доньки від нового шлюбу та відповідно забезпечення ним своєї новоствореної сім`ї в цілому.
Згідно з ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50% заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70%.
Стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку позивача (33% на двох дітей), не перевищують визначений ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання двох дітей. Крім того, враховуючи наявність обов`язку у позивача сплати аліментів на утримання іншої доньки у розмірі 1/4 частини заробітку (25% на одну дитину), розмір відрахувань від заробітної плати позивача не перевищуватиме визначений законом 70% поріг стягнень з доходу боржника аліментних зобов`язань.
Ніяких інших доводів щодо зменшення розміру аліментів, зокрема, зміни матеріального стану, погіршення стану здоров`я та інше, тобто доводи, які б дали суду можливість встановити, що позивач не в змозі сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, позивачем не надано.
Суд вважає, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну дитину, яка народилася в іншому шлюбі, без доведення погіршення майнового становища, само по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 22 липня 2024 року у справі № 688/4308/23.
Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Отже, у разі зменшення розміру стягуваних аліментів на двох спільних неповнолітніх дітей позивача і відповідача, з 1/3 частини на 1/8 чи/або 1/10 частини заробітку позивача, значно зменшується розмір аліментів на одну дитину (7% чи/або 5% на одну дитину), що ставить їх у не рівне становище з донькою позивача на яку судом стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку.
Згідно із ч.ч. 1, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
При розгляді даної справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до п.п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
На думку суду, обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, адже факт наявності у позивача інших дітей, яких він можливо і утримує, не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру. Суд вважає, що розмір стягуваних аліментів, в даному конкретному випадку, який є мінімальним (на двох дітей), не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормам ч.5 ст.183 СК України, а його зменшення, може нести лише формальні наслідки.
Крім того, як зазначалось вище, батьки не мають компенсовувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. 
На підставі викладеного, надавши аналіз та оцінку наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача, оскільки вони не доведені жодними належними, допустимими та переконливими доказами. Водночас слід зазначити, що при наявності нових чи інших обставин, передбачених ст. 192 СК України, позивач не позбавлений права на звернення до суду з відповідним позовом.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 274-279, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 180-182, 192 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (адреса місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (адреса місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення суду складений 13.02.2026 року.  

Головуючий - суддя О. Г. Деркач