Справа № 214/11389/25
2/214/1253/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
06 квітня 2026 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Сіденко С.І.
за участю секретаря судового засідання Розстальної К.В.
представника позивача ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,
В С Т А Н О В И В:
26 листопада 2025 року ОСОБА_3 , звернулась з позовною заявою до ОСОБА_4 , про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 перебула у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який на даний час розірвано. Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні та вихованні. Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2013 року по справі №214/4149/13-ц стягнуто з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів його заробітку ( доходу), щомісячно, починаючи з 05.06.2013 року і до досягнення повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_4 на додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 грн. щомісяця. Рішенням Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2014 року по справі №214/4149/13-ц, заочне рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2013 року, змінено в частині додаткових витрат на утримання ОСОБА_5 , з 1500 грн. до 1000 грн. На підставі рішень були відкриті два виконавчі провадження № 52104438 та №52104387. Відповідно до Витягу №152/25/4465/В з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 30.10.2025 року ОСОБА_5 , визнано особою з інвалідністю з дитинства ІІ групи, основний діагноз F72.0, супутні діагнози F06. 7, F80.1. Оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, з огляду на це вимушена звернулась до суду з зазначеною позовною заявою.
Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року відкрито провадження по справі.
13 січня 2026 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог. Зазначив, що дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем, шлюб розірваний, під час шлюбу народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого він є, син є повнолітнім. До набуття сином повноліття, мною сплачувалися аліменти в розмірі частини від усіх видів (доходу) та додаткові витрати на сина у розмірі 1000 грн. на підставі рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2013 року, рішення Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2014 року. Рішення суду перебували на виконанні в Саксаганському районному ВДВС, рішення суду були виконанні, заборгованість по сплаті аліментів відсутня. Відповідач з розумінням ставиться до прагнення позивача забезпечити матеріальний стан сина та поважає право, але вважає що позовні вимоги безпідставні та не підтвердженні належними доказами. Щодо витрат на правничу допомогу, вважаю неспівмірним, оскільки позов є досить формального змісту. Відповідач ОСОБА_4 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровські області і отримує пенсію, оскільки є інвалідом другої групи, інвалідність призначена безстроково, оскільки відповідач втратив своє здоров`я та працездатність під час виконання обовязку, щодо захисту Батьківщини, був звільнений із лав ЗСУ, за станом здоров`я, є не придатним, що підтверджуся відповідними довідками.
20.01.2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_8 пов`язана з встановленим діагнозом F72.0, важка розумова відсталість в ступені різко вираженої імбецильності і без порушення поведінки, сопуне захворювання F80.1 розлад експресивної мови. Також зазначає, що могла б працювати та забезпечувати потреби дитини з інвалідністю. Однак, відповідно до міської психіатричної ЛКК від 11.12.2025 року ОСОБА_5 , має обмеження самообслуговування, та ін. у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду з боку матері.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі на підставах, зазначених у відзиві на позовну заяву та наданими доказами.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз`яснено їх права та обов`язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та протоколами судових засідань.
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 грудня 2013 року по справі №214/4149/13-ц стягнуто з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів його заробітку ( доходу), щомісячно, починаючи з 05.06.2013 року і до досягнення повноліття.
Рішення Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2014 року зменшено розмір додаткових витрат з 1500 грн. до 1000 грн.
Відповідно до Витягу № 152/25/4465/В з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 30.10.2025 року ОСОБА_5 , визнано особою з інвалідністю з дитинства ІІ групи, основний діагноз F72.0, супутні діагнози F06. 7, F80.1. Довідка МСЕК від 17.07.2024 року ІІ група інвалідності.
Згідно довідки №2116 від 20 червня 2023 року про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію рф проти України, ОСОБА_4 брав участь в період з 05.11.21022 по 31.11.2022 року у заходах необхідних, для забезпечення оборони України та отримано посвідчення серії НОМЕР_1 від 14.04.2023 року.
Позивачем також долучено відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 24.02.2026 року.
Довідку про отримання допомоги з 01.08.2025 до 31.01.2026 року.
Довідку про доходи за період з 01.10.2024 по 31.10.2025 року.
Разом з тим, відповідач на підтвердження своїх заперечень стосовно обставин, викладених позивачем у позовній заяв, надав до суду виписки зі свого банківського карткового рахунку, згідно яких, як зазначає відповідач, у січні 2025 року після отримання виплат, передбачених у разі звільнення з ЗСУ за станом здоров`я, мною було виплачено заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини у сумі 65 323,78 грн. та 70 746,90 грн., тобто в січні 2025 року позивач отримала 136 070,68 грн. погашення заборгованості по сплаті аліментів. 
Відповідач ОСОБА_4 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровські області і отримує пенсію, оскільки є інвалідом другої групи, інвалідність призначена безстроково, оскільки відповідач втратив своє здоров`я та працездатність під час виконання обовязку, щодо захисту Батьківщини, був звільнений із лав ЗСУ, за станом здоров`я, є не придатним, що підтверджуся відповідними довідками.
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.
Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.
Аліменти це утримання, яке у визначених законом або договором випадках надається одним членом сім`ї іншому, якщо останній не має власних коштів для існування. Право на аліменти особа з інвалідністю має як неповнолітня або повнолітня дитина, батько чи мати, а також як чоловік чи дружина.
Вимоги до батьків дитини, яка має стійкі розлади функцій організму щодо її матеріального забезпечення після повноліття прописані в ст.198 СКУ. Ця стаття передбачає необхідність сплати аліментів на непрацездатного нащадка у разі наявності на це коштів. Отримати гроші син або донька може за добровільної згоди платника чи в судовому порядку після розгляду справи за відповідним позовом. На дітей, які пройшли необхідні комісії та отримали підтвердження наявності інвалідності першої або другої групи, призначають виплати на весь строк інвалідності.
Виходячи із змісту вищевказаних статей, для виникнення обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей необхідні наявність трьох умов: дитина повинна бути непрацездатною; вона потребує матеріальної допомоги; а батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дитину.
Працездатність це здатність до праці, що залежить від стану здоровя, фізичного, духовного розвитку (розумових та емоційних можливостей), а також професійних знань, уміння і досвіду працівника, що дає йому змогу виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Тобто здатність людини до праці оцінюється не лише за можливістю виконання роботи та функціональним станом організму, а й за додатковими критеріями (стан здоров`я, професійні знання, вміння, досвід).
Законодавство України не визначає поняття працездатності, натомість повніше його зміст розкривається через використання понять «непрацездатність» та «втрата працездатності», які вживаються в трудовому праві, праві соціального забезпечення, тощо. Аналіз правових норм дозволяє дійти висновку, що втрата працездатності може бути постійна і тимчасова. Постійна втрата працездатності це повна чи часткова втрата здатності до загальної чи професійної праці. Повна втрата працездатності означає непрацездатність особи. Непрацездатність - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я. Прикладом часткової втрати працездатності є інвалідність. При цьому, необхідно відмітити, що існує два критерії визначення інвалідності: медичний та економічний. З медичної точки зору це розлад функцій організму, з економічної точки зору це таке порушення, яке призводить до втрати працездатності: професійної чи загальної.
Інвалідність - це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Обмеження життєдіяльності це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю.
Якщо у подружжя є дитина, якій після досягнення 18-річного віку продовжили інвалідність або дали групу інвалідності вже після повноліття у зв`язку з хворобою, розвитком здібностей чи каліцтвом, і це призвело до її повної чи часткової непрацездатності, та така повнолітня дитина має право на отримання грошової допомоги від своїх батьків.
Вважається, що мати, з яким проживає дитина, бере участь у утриманні дитини за промовчанням, оскільки оплачує комунальні послуги у спільному житлі, купує продукти для загального столу тощо, тобто бере участь у утриманні дорослого сина (дочки) з інвалідністю у добровільному порядку. Відповідно, аліменти на утримання непрацездатної дитини в судовому порядку зазвичай стягують з того батька, який проживає окремо від дитини, що подорослішала. Стягнення аліментів на повнолітню дитину з інвалідністю І, ІІ груп здійснюється, як правило, на користь (на ім`я) матері, з яким проживає дитина, оскільки самі діти часто не можуть обходитися без сторонньої допомоги такого батька.
Суд встановив, що дитина сторін досягла повноліття, має ступінь інвалідності, а тому потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, що потребує значних фінансових витрат та допомоги від обох батьків. Відповідач, зі слів позивача, добровільно матеріальної допомоги та утримання дитини не дає, а саме ці витрати позивач в повному обсязі понести не може, а відповідач має можливість їх сплачувати.
Вирішуючи, скільки призначити аліментів на дитину, яка досягла 18 років, але потребує постійного стороннього догляду, суд звертає увагу на такі моменти, прописані в ст.182 СКУ:
- наскільки важкий стан у дитини, якого саме догляду вона потребує;
- яким є стан здоров`я відповідача по справі, чи наявні у нього важкі чи системні захворювання, що потребують регулярного придбання ліків або проведення дороговартісних медичних процедур;
- інші важливі обставини, які дозволяють об`єктивно оцінити матеріальне становище обох сторін.
Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідача, вважає за можливе стягувати аліменти з відповідача слід стягнути аліменти на утримання сина, на користь позивача, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю з дитинства, в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та протягом всього часу проживання та опікування дитиною з інвалідністю, що буде відповідати вимогам законності, обґрунтованості та співмірності, а тому позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню. Суд вваважає, що такий розмір аліментів є справедливим, виваженим та розумним, відповідатиме інтересам та потребам дитини, буде необхідним для забезпечення належним умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\2003).
Щодо порядку і строку виконання рішення, суд повідомляє таке.
Згідно з ч.1 ст.192СК України розмір аліментів на дитину може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналогічна вимога міститься і у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Позов до суду пред`явлений 26 листопада 2025, а тому відповідно до ст.79, 191СК України аліменти стягуються з указаної дати.
Згідно з п.1 ч.1 ст.430ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Також, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати, понесені на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В обґрунтування понесення та розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. позивач надав лише квитанцію ААК №480054 від 22.11.2025 року де визначений гонорар адвоката. Однак договір, акт про надання правничої документи суду не надав.
Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.
Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.
При цьому, формування додатків до позовної заяви не може бути віднесено до видів правничої допомоги, які передбачені в ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Також є необґрунтованим виокремлення адвокатом як самостійного виду адвокатської послуги правовий аналіз обставин спірних правовідносин, оскільки охоплюється діями адвоката із складання позовної заяви.
Отже, зважаючи на викладене, положення ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а тому дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 500,00 грн.
Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 останнє відоме зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) аліменти на аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 (однієї восьмої) частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 листопада 2025 року та протягом всього часу проживання та опікування дитиною з інвалідністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 500 грн.
Допустити негайне виконання судового рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Сіденко