ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/6427/25 Головуючий у 1 інстанції: Бабич А.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Кузьмишиної О.М.
Ключковича В.Ю.
За участю секретаря Данилюк Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Національного університету цивільного захисту України до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Національний університет цивільного захисту України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Національного університету цивільного захисту України витрати, пов`язані з утриманням ОСОБА_1 в Черкаському інституті пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України в сумі 349290,69 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто на користь Національного університету цивільного захисту України з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням під час навчання в Черкаському інституті пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України, у сумі 349 290,69 грн.
Не погодившись із рішенням суду, відповідач - ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що позивач не надав належного та обґрунтованого розрахунку фактичних витрат на підготовку курсанта. Також, апелянт зазначає, що контракти про навчання та службу не містили належних умов щодо обов`язку відповідача відшкодовувати витрати на навчання. Письмове попередження про відшкодування витрат було вручено відповідачу лише після подання рапорту про звільнення. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що позивач обґрунтовує позов Порядком відшкодування особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які належать до сфери управління Державної служби з надзвичайних ситуацій, або в їх відокремлених структурних підрозділах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2023 № 443, однак частина періоду навчання (з 28.08.2020 по 18.04.2023) не підпадає під його дію. На переконання апелянта, сума витрат у розмірі 349 290,69 грн є завищеною та необґрунтованою, оскільки до цієї суми неправомірно включено податки, обов`язкові платежі та додаткову винагороду, виплачену під час воєнного стану. Також, апелянт вказує, що розрахунки продовольчого, комунального та іншого забезпечення не містять належних реквізитів і не підтверджують фактичні витрати щодо відповідача, а витрати на комунальні послуги є лише приблизними розрахунками та не підтверджені належними доказами.
До Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Плакущого Сергія Володимировича надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду засобами відеоконференцзв`язку системи «Електронний суд».
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року клопотання представника ОСОБА_1 - Плакущого Сергія Володимировича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.
06 лютого 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Національного університету цивільного захисту України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Також, 06 лютого 2026 року до суду апеляційної інстанції від позивача - Національного університету цивільного захисту України надійшла заява про поновлення пропущеного строку для приєднання відзиву до матеріалів справи, в обґрунтування якої зазначено, що, у зв`язку із постійними повітряними тривогами у місті Черкаси, Національним університетом цивільного захисту України введено в дію наказ №НС-113/88 від 15.02.2025 (про організацію служби та внутрішнього розпорядку на 2025 рік) відповідно до пункту 17 наказу "укриття особового складу у випадках повітряної тривоги (ракетної небезпеки) здійснювати у місцях, визначених наказом НУЦЗ України від 05.02.2025 № НС-82/88 "Про затвердження найпростіших укриттів та закріплення підрозділів, що укриваються в них під час оголошення сигналу "Повітряна тривога".
Крім того, до Шостого апеляційного адміністративного суду від Національного університету цивільного захисту України надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду засобами відеоконференцзв`язку системи «Електронний суд».
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року клопотання Національного університету цивільного захисту України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Національним університетом цивільного захисту України та ОСОБА_1 укладений Контракт від 28.08.2020 №52/22 про навчання (проходження служби цивільного захисту) на період підготовки за ступенем вищої освіти бакалавр. 
Відповідно до підпункту 5 пункту 1 Контракту від 28.08.2020№52/22, ОСОБА_1 ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, і добровільно взяв на себе зобов?язання: проходити службу цивільного захисту в органах і підрозділах ДСНС на посадах молодшого, середнього (старшого) начальницького складу не менше 3 років після закінчення навчання.
Наказом Національного університету цивільного захисту України від 28.08.2020 №180 о/с, ОСОБА_1 прийнято на службу цивільного захисту, зараховано у кадри Державної служби України з надзвичайних ситуацій, призначено на посаду курсанта Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту та зараховано на всі види курсантського забезпечення з 28.08.2020 курсантом 1 курсу денної форми навчання за державним замовленням.
26 лютого 2024 року між Національним університетом цивільного захисту України та ОСОБА_1 підписано Зміни до Контракту про навчання (проходження служби цивільного захисту) від 28.08.2020 №52/22, якими пункт 9 викладено в такій редакції: 
"9. Інші умови цього Контракту:
У разі дострокового припинення (розірвання) контракту про навчання (проходження служби цивільного захисту), крім звільнення із служби цивільного захисту з підстав, передбачених пунктами 3 (за станом здоров`я) та 5 (відповідно до заяви особи, яка звільняється у зв`язку із сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України частини першої статті 106 Кодексу цивільного захисту відповідач відшкодовує Державній службі України з надзвичайних ситуацій, витрати, пов`язані з його утриманням (за період навчання) у Черкаському інституті пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України, згідно Порядку відшкодування особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які належать до сфери управління Державної служби з надзвичайних ситуацій або в їх відокремлених структурних підрозділах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2023 №443. У разі відмови ОСОБА_1 добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Підстава - частина 6 статті 106 Кодексу цивільного захисту.».
Наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 08.04.2024 №234 ОСОБА_1 присвоєно з 12 квітня 2024 року спеціальне звання середнього начальницького складу служби цивільного захисту - лейтенант служби цивільного захисту.
Згідно пункту 13 Контракту від 28.08.2020 №52/22, дія Контракту припинена 12.04.2024, у зв`язку з закінченням строку його дії.
09 квітня 2024 року між Головним управлінням ДСНС у Черкаській області та ОСОБА_1 укладено Контракт №89/24 про проходження служби цивільного захисту у Головному правлінні ДСНС України у Черкаській області та в подальшому він проходив службу на посадах у вказаному управлінні, який набрав чинності з 12.04.2024.
27 березня 2025 року ОСОБА_1 ознайомився з попередженням про те, що у разі звільнення до трьох років після закінчення закладу вищої освіти, відповідно до частини 6 статті 106 Кодексу цивільного захисту України, буде зобов`язаний відшкодувати витрати на його навчання, у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2023 №443, а у разі відмови добровільно відшкодувати - стягнення здійснюватиметься в судовому порядку.
Наказом Головного управління ДСНС у Черкаській області від 03 квітня 2025 року №151 (по особовому складу) лейтенанта служби цивільного захисту ОСОБА_1 , начальника караулу 22 державної пожежно-рятувальної частини 5 державного пожежно-рятувального загону Головного управління, 03.05.2024 звільнено зі служби цивільного захисту в Державній службі України з надзвичайних ситуацій з пунктом 176 підпунктом 9 (за згодою сторін) Положення про порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу служби цивільного захисту.
Згідно довідки №160 від 22.07.2024 про фактичні витрати на підготовку курсанта - ОСОБА_1 , сума витрат, яка підлягає відшкодуванню, складає 349 290,69 грн. 
Вищевказану довідку ОСОБА_1 отримав 07.04.2025 та підписав без зауважень.
Національний університет цивільного захисту України направив ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням №1803401239030 лист від 11.04.2025 №8804-1972/8811-04 із зобов`язанням відшкодувати протягом 30 діб з моменту отримання витрати на утримання під час навчання відповідно до довідки №160 від 22.07.2024 із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Позивач, з метою стягнення витрат, пов`язаних з утриманням відповідача (за період навчання) у Черкаському інституті пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України, звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частини 1 стаття 99 Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦЗ України), до персоналу (кадрів) органів та підрозділів цивільного захисту належать особи рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту за контрактом, державні службовці та інші працівники, з якими укладається трудовий договір.
Відповідно до частини 1-2 статті 101 КЦЗ України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
За приписами пунктів 1 та 2 частини 1 статті 103 КЦЗ України, про проходження служби цивільного захисту може бути укладено: контракт про проходження служби цивільного захисту - з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту; контракт про навчання (проходження служби цивільного захисту) - з особою, зарахованою за денною формою здобуття освіти до закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, або до його відокремленого структурного підрозділу.
Частиною 6 статті 106 КЦЗ України визначено, що особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які навчаються за денною формою здобуття освіти в закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, або в їх відокремлених структурних підрозділах, у разі дострокового припинення (розірвання) контракту про навчання (проходження служби цивільного захисту), крім осіб, звільнених із служби цивільного захисту з підстав, передбачених пунктами 3, 5 частини першої цієї статті, а також особи начальницького складу, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, або його відокремленого структурного підрозділу, крім осіб, звільнених із служби цивільного захисту з підстав, передбачених пунктами 3, 4, 5 частини першої цієї статті, відшкодовують центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, або в його відокремленому структурному підрозділі, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Порядок відшкодування особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які належать до сфери управління Державної служби з надзвичайних ситуацій, або в їх відокремлених структурних підрозділах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2023 № 443 (далі - Порядок №443).
Відповідно до пункту 1 вищевказаного Порядку, цей Порядок визначає механізм відшкодування особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, що навчалися за денною формою здобуття освіти за державним замовленням (далі - особи) у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які належать до сфери управління ДСНС, або в їх відокремлених структурних підрозділах (далі - заклад вищої освіти), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:
- дострокового припинення (розірвання) з особою рядового і начальницького складу служби цивільного захисту контракту про навчання (проходження служби цивільного захисту) (далі - контракт), крім осіб, звільнених із служби цивільного захисту за станом здоров`я (на підставі висновків (постанов) центральної лікарсько-експертної комісії, лікарсько-експертних комісій ДСНС про непридатність або обмежену придатність до служби), а також відповідно до заяви особи, яка звільняється у зв`язку із сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України;
- звільнення особи начальницького складу служби цивільного захисту із служби цивільного захисту протягом трьох років після закінчення закладу вищої освіти, крім осіб, звільнених із служби цивільного захисту за станом здоров`я (на підставі висновків (постанов) центральної лікарсько-експертної комісії, лікарсько-експертних комісій ДСНС про непридатність або обмежену придатність до служби), а також відповідно до заяви особи, яка звільняється у зв`язку із сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, або у зв`язку із скороченням штату (у разі неможливості проходження служби цивільного захисту у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційних заходів).
В силу вимог пункту 4 Порядку №443, витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її навчання за денною формою здобуття освіти за державним замовленням.
Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису закладу вищої освіти.
За приписами пункту 5 Порядку № 443, після видання наказу про відрахування із закладу вищої освіти особи керівник закладу вищої освіти або за його дорученням інша посадова особа видає під особистий підпис зазначеній відрахованій особі повідомлення із зобов`язанням відшкодувати ДСНС протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
У разі звільнення із служби особи до моменту відпрацювання нею трьох років після закінчення закладу вищої освіти територіальний орган ДСНС, у якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це закладу вищої освіти, у якому особа навчалася. У такому випадку повідомлення особі може бути видано під особистий підпис або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Згідно п. 6 Порядку № 443, стягнення суми витрат припиняється з дати: поновлення на навчання особи, що була відрахована із закладу вищої освіти; повторного прийняття особи на службу цивільного захисту.
Отже, вказані норми зобов`язують відповідача як особу, яка навчалася за державним замовленням у вищому навчальному закладі зі специфічними умовами, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, або в їх відокремлених структурних підрозділах, у разі її звільнення зі служби за згодою сторін протягом трьох років після закінчення навчання, відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у такому закладі.
Як вбачається з матеріалів справи, між Національним університетом цивільного захисту України та ОСОБА_1 було укладено Контракт від 28.08.2020 №52/22 про навчання (проходження служби цивільного захисту).
Відповідно до підпункту 5 пункту 1 зазначеного Контракту, відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання проходити службу цивільного захисту в органах і підрозділах ДСНС не менше трьох років після закінчення навчання.
Отже, обов`язок щодо проходження служби протягом трирічного строку після закінчення навчання виник у відповідача безпосередньо з умов укладеного контракту, який був чинним протягом усього періоду навчання.
Доводи апелянта про те, що умови Контракту № 52/20 від 28.08.2020 року не містять попередження про відшкодування ДСНС витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, 26.02.2024 сторонами підписано Зміни до Контракту, якими пункт 9 викладено у новій редакції, що передбачає обов`язок відповідача відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням під час навчання, відповідно до Порядку відшкодування витрат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.04.2023 №443.
Разом з тим, апелянт вважає, що вказані Зміни до Контракту мають застосунок виключно до Контракту № 52/20 від 28 серпня 2020 року про навчання, дія якого припинена 12 квітня 2024 року у зв`язку з закінченням строку його дії. 
При цьому, на переконання апелянта, вказані Зміни до Контракту застосовуються виключно до Контракту № 52/20 від 28 серпня 2020 року про навчання, дія якого припинена 12 квітня 2024 року, у зв`язку з закінченням строку його дії.
Колегія суддів вважає вищевказані доводи апелянта необґрунтованими, оскільки, за приписами частини 6 статті 106 КЦЗ України, особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які навчаються за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, у разі звільнення зі служби протягом трьох років після закінчення навчання зобов`язані відшкодувати витрати, пов`язані з їх утриманням у таких закладах освіти.
Таким чином, обов`язок щодо відшкодування витрат встановлений безпосередньо законом, а не лише умовами контракту.
Як було вищезазначено, зі змісту пункту 1 Порядку №443 слідує, що відшкодування витрат здійснюється у разі: дострокового припинення контракту про навчання; звільнення особи зі служби цивільного захисту протягом трьох років після закінчення навчання.
Отже, навіть після завершення навчання та припинення контракту про навчання, обов`язок щодо відшкодування витрат продовжує діяти, якщо особа звільняється зі служби до закінчення трирічного строку.
Таким чином, посилання апелянта на припинення дії контракту не звільняє його від виконання обов`язку прямо встановленого законом.
Щодо доводів апелянта про те, що позивач належним чином не обґрунтував розрахунку фактичних витрат на підготовку Михайленка А.Р., як курсанта Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України, слід зазначити наступне.
Згідно пункту 3 Порядку №443, відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим та медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг.
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у закладах вищої освіти здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок витрат на оплату комунальних послуг здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному закладі вищої освіти на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований заклад вищої освіти, у відповідному навчальному році.
Закладом вищої освіти на підставі його розрахунків складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь період навчання за денною формою здобуття освіти за державним замовленням, яка долучається до її особової справи.
Отже, довідка про фактичні витрати є передбаченим законодавством документом, який підтверджує розмір витрат.
Відповідно до довідки №160 від 22.07.2024 про фактичні витрати на підготовку курсанта Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України Михайленка А.Р., сума витрат, яка підлягає відшкодуванню, складає 349 290,69 грн., яка складається з 221 296,60 грн. грошового забезпечення, 82 492,72 грн продовольчого забезпечення, 14 446,12 грн речового забезпечення, 7 970,12 грн. медичного забезпечення та 23 085,13 грн комунальних послуг.
Колегія суддів наголошує на тому, що вищевказану довідку ОСОБА_1 отримав 07 квітня 2025 року та підписав без зауважень.
Факт підписання відповідачем зазначеної довідки без зауважень додатково підтверджує відсутність заперечень щодо її змісту на момент її вручення.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що довідка складена у порядку, передбаченому законодавством та є належним доказом розміру витрат.
Щодо доводів апелянта про те, що довідка про фактичні витрати була вручена йому лише після звільнення зі служби, колегія суддів зазначає, що законодавством не встановлено обов`язку вручати таку довідку саме до моменту звільнення особи зі служби.
Відповідно до положень Порядку №443, після звільнення особи та виникнення обов`язку щодо відшкодування витрат заклад освіти повідомляє особу про необхідність їх відшкодування із зазначенням розміру та реквізитів для сплати. Отже, саме вручення довідки після звільнення не свідчить про порушення встановленої процедури та не впливає на виникнення обов`язку відповідача щодо відшкодування витрат.
З приводу доводів апелянта про порушення позивачем порядку повідомлення відповідача про відшкодування витрат, слід зазначити наступне.
Матеріали справи свідчать, що після звільнення ОСОБА_1 зі служби позивачем виконано всі вимоги пункту 5 Порядку №443.
Так, Національний університет цивільного захисту України направив відповідачу лист від 11.04.2025 №8804-1972/8811-04, яким повідомив про необхідність відшкодувати витрати протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення.
Зазначений лист було направлено рекомендованим поштовим відправленням, що відповідає вимогам пункту 5 Порядку №443.
Отже, позивачем дотримано передбачений законодавством порядок досудового врегулювання питання відшкодування витрат.
Заперечуючи проти стягнення грошового забезпечення, апелянт зазначає, що позивач включив суму утриманого з ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб у розмірі 25 239,71 грн. та суму утриманого з ОСОБА_1 єдиного соціального внеску у розмірі 28 123,25 грн. 
З даного приводу, слід зазначити наступне.
Із пункту 3 Порядку №443 слідує, що грошове забезпечення прямо віднесено до складу витрат, що підлягають відшкодуванню.
Таким чином, виплата грошового забезпечення курсанту під час навчання є витратами держави на його утримання, які підлягають відшкодуванню у випадках, визначених законом.
На переконання колегії суддів, сума нарахованого грошового забезпечення є витратами держави незалежно від того, що частина коштів утримується у вигляді податків.
Крім того, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, набутий страховий стаж у такий спосіб не нівелюється та залишається набутим застрахованою особою.
З приводу доводів апелянта про те, що позивач у довідку № 160 від 22.07.2024 включив суму отриманої ОСОБА_1 додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 ''Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану'' у загальному розмірі 115 398,21 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умовою виплати грошового забезпечення, в тому числі, у зв`язку з воєнним станом, стало саме несення ОСОБА_1 служби під час навчання, як умови Контракту.
Слід звернути увагу на те, що приписами пункту 3 Порядку №443 не передбачено виключення таких виплат із розрахунку витрат на підготовку відповідача.
Щодо доводів апелянта про те, що розрахунок витрат на комунальні послуги здійснено на підставі приблизних показників та не має безпосереднього відношення до відповідача, колегія суддів зазначає, що пунктом 3 Порядку №443 прямо передбачено механізм визначення таких витрат. 
Зокрема, розрахунок витрат на оплату комунальних послуг здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному закладі вищої освіти на одну особу за добу за період фактичного перебування особи у закладі. 
Таким чином, використання усереднених показників прямо передбачене нормативним актом та не може розцінюватися як порушення порядку визначення витрат. 
Отже, твердження апелянта про приблизний характер таких розрахунків не спростовує їх правомірності.
З приводу доводів апелянта про те, що він у період з 2022 по 2024 роки нібито не проживав на території навчального закладу, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів наведених обставин. 
Крім того, зазначена обставина сама по собі не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у закладі вищої освіти. Відшкодуванню підлягають витрати, які держава фактично понесла на підготовку особи за державним замовленням, що включають грошове, продовольче, речове та інші види забезпечення, незалежно від того, користувалася особа окремими елементами такого забезпечення у повному обсязі чи ні. Відповідно, наведене твердження не спростовує факту понесення державою витрат на підготовку відповідача.
Щодо доводів апелянта про те, що витрати на продовольче, медичне забезпечення та інші види забезпечення не підтверджені належними доказами, колегія суддів зазначає, що такі витрати підтверджуються довідкою про фактичні витрати, складеною закладом освіти відповідно до вимог Порядку №443. Зазначена довідка містить деталізований розрахунок витрат за кожним видом забезпечення та є передбаченим законодавством документом, що підтверджує їх розмір. Інших доказів, які б спростовували наведені у довідці дані або свідчили про їх неправильність, апелянтом суду не надано. 
Отже, доводи про недоведеність зазначених витрат є необґрунтованими.
З приводу доводів апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно поклав на відповідача тягар доказування, колегія суддів зазначає, що, відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач на підтвердження своїх вимог надав довідку про фактичні витрати та інші документи, що підтверджують розмір витрат. Натомість апелянт, заперечуючи проти позову, не надав жодних доказів, які б свідчили про неправильність розрахунків або відсутність відповідних витрат. 
Слід зазначити, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень, разом з тим, відповідно до принципу змагальності, інший учасник справи зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.
Доводи апелянта про те, що Національним університетом цивільного захисту України до позовної заяви не доданий документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, відповідачем після подання позовної заяви було подано до суду першої інстанції клопотання про приєднання доказів (зареєстровано судом 09.06.2025), до якого додано платіжну інструкцію №1187 від 04.06.2025 про сплату судового збору в розмірі 5 239,36 грн.
Щодо доводів апелянта про те, що позовна заява подана з порушенням вимог процесуального закону, зокрема, не містить відомостей про наявність чи відсутність електронного кабінету, не містить підтвердження про неподання іншого позову з тим самим предметом та підставами, а також подана у паперовій формі без належних копій документів, колегія суддів зазначає наступне. 
Наведені обставини, навіть у разі їх наявності, стосуються питань відкриття провадження у справі та дотримання формальних вимог до позовної заяви. Зазначені питання були предметом перевірки суду першої інстанції під час вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Разом з тим, такі недоліки не можуть бути підставою для скасування судового рішення по суті спору, якщо вони не призвели до неправильного вирішення справи. Крім того, апелянт брав активну участь у розгляді справи, ознайомлювався з матеріалами справи, подавав відзив на позовну заяву, брав участь у судових засіданнях, подавав пояснення та інші процесуальні документи, що свідчить про відсутність порушення його процесуальних прав.
Отже, вказані доводи не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь Національного університету цивільного захисту України з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання в Черкаському інституті пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України у сумі 349290,69 грн 
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Національного університету цивільного захисту України та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 195, 242, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України. 

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р. 

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.

Повне судове рішення складено 18.03.2026 р.