Справа № 355/2782/25 
Кримінальне провадження № 1-кп/355/97/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2026 р. Баришівський районний суд Київської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баришівка кримінальне провадження № 42025112130000165 від 25 вересня 2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Фрунзенське Алушта АР Крим, громадянина України, військовозобов`язаного, з неповною середньою освітою, не одруженого , неповнолітніх дітей не маючого, працюючого в УБА « Агро-Світ» на посаді тракториста, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України, -

УСТАНОВИВ:

Згідно ст.1 Водного кодексу України, прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.
Відповідно ч.1 ст.60 Земельного кодексу України та ст.88 Водного кодексу України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших. водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Водоохоронна зона та прибережна захисна смуга є обмеженнями прав на землю, що відрізняються між собою за порядком встановлення, розміром та режимом господарської діяльності, і які потребують нормативного закріплення як обмеження прав власності та прав користування землею. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для малих річок 25 метрів.
Відповідно ст.61 Земельного кодексу України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах, зокрема забороняється розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.
Встановлено, що ОСОБА_4 , який відповідно до наказу № 4/к - тр від 02.04.2025р. надавав послуги тракториста ТОВ «УБА-АГРОСВІТ» та здійснював обробіток земельних ділянок, що перебували в оренді TOB «УБА-АГРОСВІТ» 3 кадастровими номерами: 3220287100:22:040:0004 та 3220287100:22:040:0005, достовірно знаючи, що їхня суміжна земельна ділянка з кадастровим номером 3220287100:22:035:0046 являється прибережною захисною смугою річки «Ільта», в порушення вимог ст.ст. 61, 81, 116, 125 Земельного кодексу України, та ст.37 Закону України «Про охорону земель», діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, спрямованими на самовільне зайняття частини земельної ділянки з кадастровим номером 3220287100:22:035:0046, яка заходиться в охоронній зоні та на яку поширюється дія обмеження, а саме: належність до прибережної захисної смуги вздовж малої річки України «Ільта», розташованої на території с. Селичівка Броварського району, за допомогою сільськогосподарської техніки, восени 2025 року (точної дати під час досудового розслідування не встановлено, але не раніше 02.04.2025 року), провів обробіток грунту частини прибережної захисної смуги загальною площею 0,2635 га, та здійснив посів сільськогосподарської культури кукурудзи.
Вказаними кримінально протиправними діями ОСОБА_4 , внаслідок самовільного зайняття частини земельної ділянки, площею 0,2635 га, з кадастровим номером 3220287100:22:035:0046, загальна площа якої складає 18,6095 га із цільовим призначенням для облаштування та догляду за прибережними захисними смугами (прибережна захисна смуга) державної форми власності, заподіяв державі в особі Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра (код ЄДРПОУ 20577457) майнову шкоду у сумі 2425,18 грн.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у самовільному зайнятті земельної ділянки, яка знаходиться в охоронній зоні, тобто вчинення кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні вину в пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі за викладених у вироку обставин. 
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні ( проступку), погодився з кваліфікацією вчиненого ним діянням, а так само визнав всі інші фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні цього кримінального правопорушення.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, і які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого обвинуваченому діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке було вчинено ОСОБА_4 мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення ( злочину), передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України і він винен у його вчиненні, так як він самовільно зайняв земельну ділянку, яка знаходиться в охоронній зоні.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У пункті 3 зазначеної постанови Пленуму ВСУ вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення ( форма вини, мотив, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень ), склад сім`ї , його матеріальний стан, тощо.
Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.2 ст. 197-1 КК України є нетяжким злочином.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 розкаявся у скоєному, відшкодував завдані збитки; згідно характеризуючи даних, що містяться у матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_4 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно. 
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 у відповідності до ст. 66 КК України, є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, які у відповідності до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, відсутні. Вирішуючи питання про вид покарання, який має бути призначений обвинуваченому, суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, сприяння розкриттю злочину, та приходить до висновку, що покарання у вигляді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України в межах санкції статті ч.2 197-1 КК України, є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Речові докази по кримінальному провадженню відсутні. 
Керуючись ст.ст. 368, 370- 374, 394 , 395 КПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох ) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України,  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один ) рік.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.
Речові докази по кримінальному провадженню відсутні. 
Вирок в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає. В іншій частині може бути оскаржено учасниками процесу протягом 30-ти діб з моменту його проголошення до Київського апеляційного суду.
Копія вироку в порядку ст.376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Баришівського
районного суду        ОСОБА_6