Справа № 183/2778/26
№ 1-кп/183/1353/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні Самарівського міськрайонного суду у спрощеному порядку кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 12026049080000011 від 10 березня 2026 року відносно:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кринички Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України,
в с т а н о в и в:

У відповідності до обвинувального акту та доданих до нього матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 , беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.162 КК України, повністю згоден із встановленими органом досудового розслідування обставинами скоєного ним, в присутності захисника - адвоката ОСОБА_4 , ознайомлений з обмеженнями права апеляційного оскарження, передбаченими ч.1 ст.394 КПК України, подав письмову заяву про розгляд обвинувального акту відносно нього у спрощеному порядку, без судового розгляду у судовому засіданні за його відсутності (а.с.9-10).
Потерпілий ОСОБА_5 не заперечував проти такого розгляду, про що надав відповідну заяву (а.с.11).
Ухвалою суду від 19 березня 2026 року за клопотанням прокурора, у відповідності до вимог ст.ст.381, 382 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, призначено до судового розгляду без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників кримінального провадження.
Відповідно до ч.4 ст.107 КК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
За результатами спрощеного провадження встановлено, що 07 березня 2026 року близько 22 години 00 хвилин ОСОБА_3 , проходив біля домоволодіння АДРЕСА_1 . В цей час, розуміючи, що в будинку за даною адресою ніхто не мешкає, у ОСОБА_3 виник прямий умисел на незаконне проникнення до чужого житла з метою відпочити.
Реалізуючи свій прямий умисел ОСОБА_3 , перебуваючи у вказаний час та місці, шляхом вільного доступу зайшов на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , яким володіє та користується ОСОБА_5 , та підійшов до будинку. Після цього, усвідомлюючи, що не має законного права проникати до житла приватного будинку без дозволу власника, з метою проникнути до будинку, за допомогою свого ліктя розбив скло у вікні, розташованого з лівої сторони від вхідних дверей, тим самим отримав доступ для проникнення у будинок.
Продовжуючи реалізовувати свій прямий умисел на незаконне проникнення до житла, що перебуває у володінні іншої особи, ОСОБА_3 07 березня 2026 року приблизно о 22 години 10 хвилин, через вікно потрапив у будинок АДРЕСА_1 , тим самим незаконно проник до житла всупереч волі законного володільця ОСОБА_5 , порушивши право останнього на недоторканність житла, передбаченого ст. 30 Конституції України, статтею 12 Загальної декларації з прав людини, статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Зазначені діїОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла.
Обставини вчинення ОСОБА_3  кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, про що свідчать додані до обвинувального акта їх письмові заяви.
З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали кримінального провадження, надані органом досудового розслідування, керуючись діючим кримінальним та кримінальним процесуальним законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення (проступку) мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у незаконному проникненні до житла при обставинах, встановлених органом досудового розслідування, доведена повністю, поза розумним сумнівом, а дії ОСОБА_3  обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст.162 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 за місцем мешкання характеризується негативно.
Разом з тим, щире каяттяОСОБА_3 визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.
Крім того, суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчиненого кримінального проступку, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за недоцільне призначення покарання у вигляді штрафу чи виправних робіт, оскількиОСОБА_3  офіційно не працює, а вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання без ізоляції його від суспільства, а саме у виді обмеження волі на певний строк, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді обмеження волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів. 
Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не застосовувався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Витрати на залучення експерта відсутні.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 100,369,370,373,374,381,382 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання 2 (два) роки обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3  обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.
На вирок учасниками кримінального провадження протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України, а саме: вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя          ОСОБА_1