Ухвала

06 квітня 2026 року
м. Київ 

справа № 604/774/24 (4-с/604/4/25)
провадження № 61-13251сво25

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: 
головуючий - Крат В. І.(суддя-доповідач), 
судді: Грушицький А. І., Зайцев А. Ю., Луспеник Д. Д., Синельников Є. В., Фаловська І. М., Червинська М. Є.,

учасники справи:
стягувач - ОСОБА_1 ,
боржник -фермерське господарство «Золотий жайвір»,
державний виконавець Волочиського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фермерського господарства «Золотий жайвір» на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року у складі судді: Сіянка В. М. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Храпак Н. М., Гірського Б. О., Хома М. В.,

Історія справи
Короткий зміст скарги 

У квітні 2025 року ФГ «Золотий жайвір» звернулось зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Волочиського ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Волочиський ВДВС).

Скарга мотивована тим, що при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 11 березня 2025 року Підволочиським районним судом про стягнення з ФГ «Золотий Жайвір» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн державним виконавцем було допущено протиправну бездіяльність. 

За твердженням скаржника, державний виконавець одразу після відкриття виконавчого провадження зобов`язаний був зупинити вчинення виконавчих дій на підставі пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 6 вересня 2024 року відкрито провадження у справі № 924/700/24 про банкрутство ФГ «Золотий Жайвір» та вжито заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави. Копія вказаної ухвали була направлена на адресу Волочиського ВДВС про що зазначено безпосередньо у самій ухвалі.

Бездіяльність державного виконавця полягає у тому, що він не зупинив виконавче провадження, хоча був зобов`язаний це зробити. Натомість, провів ряд виконавчих дій, пов`язаних зі стягненням грошових коштів з рахунків боржника, зокрема, виніс постанову про арешт коштів боржника та стягнув кошти.

ФГ «Золотий жайвір» просило:
визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Волочиського ВДВС Козлової В. М., а саме - не зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 на підставі пункту 4 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», яка була допущена 26 березня 2025 року;
визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Волочиського ВДВС Козлової В. М. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2;
визнати неправомірними дії головного державного виконавця Волочиського ВДВС Козлової В. М., пов`язані зі стягненням грошових коштів з рахунків боржника, вчинені 27 березня 2025 року;
зобов`язати головного державного виконавця Волочиського ВДВС Козлову В. М., повернути ФГ «Золотий жайвір» грошові кошти, стягнуті державним виконавцем у виконавчому провадженні НОМЕР_1;
зобов`язати головного державного виконавця Волочиського ВДВС Козлову В. М. зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 на підставі пункту 4 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року, яка залишена без змін постановою Тернопілського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року, в задоволенні скарги адвоката Покотила Ю. В., в інтересах ФГ «Золотий жайвір», відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що:
вимоги за виконавчим листом № 604/774/24, виданим 11 березня 2025 року Підволочиським районним судом Тернопільської області, про стягнення з ФГ «Золотий жайвір» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн є поточними кредиторськими вимогами, які виникли після 06 вересня 2024 року, тобто після відкриття провадження у справі № 924/700/24 про банкрутство ФГ «Золотий Жайвір». Відтак, виконавчі дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 не підлягали зупиненню, оскільки на вимоги стягувача ОСОБА_1 не поширювалась дія мораторію, запровадженого господарським судом Хмельницької області у справі № 924/700/24 про банкрутство ФГ «Золотий Жайвір»;
вимог про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження у цій справі не заявлено, а скасування постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 та покладення зобов`язання на державного виконавця Волочиського ВДВС Козлову В. М., з повернення ФГ «Золотий жайвір» грошових коштів, стягнутих державним виконавцем у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 буде суперечити передбаченим Законом України «Про виконавче провадження» принципам здійснення виконавчих дій та встановленим заходам щодо примусового виконання рішень, в частині ефективного та своєчасного вчинення дій направлених на виконання рішення суду;
права ФГ «Золотий жайвір» не було порушено державним виконавцем Волочиського ВДВС.

Аргументи учасників справи

У жовтні 2025 року ФГ «Золотий жайвір» через підсистему «Електронний суд» подало касаційну скаргу, у якій просило:
скасувати ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року, постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року;
ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
на момент надходження виконавчого документа до державного виконавця, останньому було достеменно відомо про відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, а на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. У зв`язку з цим державний виконавець був зобов`язаний одразу після відкриття виконавчого провадження зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні на підставі пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», що зроблено не було;
згідно з частиною третьою статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги , у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника) або перебування майна боржника, яке є предметом забезпечення, на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах. Зміст вказаної норми права було достеменно відомий органу примусового виконання, оскільки останній сам посилався на вказану норму у відзиві на скаргу. Відтак, враховуючи застосований господарським судом мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, а також імперативні положення частини третьої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, державний виконавець не мав права накладати арешт та стягувати кошти боржника, оскільки задоволення грошових вимог стягувача було можливим виключно в порядку Кодексу України з процедур банкрутства в межах справи № 924/700/24;
рішення та дії державного виконавця, пов`язані із накладенням арешту на грошові кошти боржника та їх подальше стягнення були неправомірними. Враховуючи наведене, висновки судів є помилковими і такими, що свідчать про порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

У грудні 2025 року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив:
касаційну скаргу ФГ «Золотий жайвір» залишити без задоволення;
залишити оскаржені судові рішення без змін.

Відзив обґрунтований тим, що:
провадження у справі про банкрутство ФГ «Золотий жайвір» відкрито 06 вересня 2024 року ухвалою Господарського суду Хмельницької області по справі № 924/700/24. Вимоги ОСОБА_1 до ФГ «Золотий жайвір» про стягнення 10 000 грн витрат на правничу допомогу виникли 05 січня 2025 року з дати набрання законної сили додатковим рішенням від 05 грудня 2024 року. Таким чином, вимоги ОСОБА_1 виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство, тому ОСОБА_1 є поточним кредитором, і на ці вимоги дія мораторію не поширюється. У зв`язку з цим відсутні правові підстави для застосування пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» щодо зупинення виконавчих дій;
суди надали належну оцінку зазначеним доказам, вірно застосували норми матеріального права у сфері банкрутства, правильно встановили правовий режим вимог стягувача ОСОБА_1 по виконавчому листу № 604/774/24 від 11 березня 2025 року та обґрунтовано і законно дійшли до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги боржника на дії державного виконавця;
боржник наполегливо ігнорує зазначені факти і норми законодавства та необґрунтовано продовжує оскаржувати правомірні дії державного виконавця. Про безпідставність вимог боржника свідчить ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2025 року у справі № 604/773/24 (провадження № 61-13248ск25), якою суд при ідентичних фактичних обставинах визнав аналогічну касаційну скаргу ФГ «Золотий жайвір» необґрунтованою та відмовив у відкритті касаційного провадження.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2025 року:
поновлено ФГ «Золотий жайвір» строк на касаційне оскарження ухвали Підволочиського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року;
відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з суду першої інстанції. 

У листопаді 2025 року матеріали справи № 604/774/24 (4-с/604/4/25) надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 11 листопада 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2026 року справу № 604/774/24 (4-с/604/4/25) передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2026 року мотивована тим, що:
«відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК), з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Отже, законодавець підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
Здійснюючи системне тлумачення приписів статті 7 КУзПБ, підпункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, а також статті 339 ГПК України слід виходити із того, що процедура банкрутства - це спеціальна правова процедура, норми КУзПБ є спеціальними, і під час їх співставлення із нормами загальними вони повинні мати процесуальний пріоритет.
КУзПБ розширив юрисдикційність господарському суду спорів, стороною яких є боржник, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, визначивши за змістом статті 7 Кодексу критерій впливу на майнові активи боржника вирішальним при з`ясуванні питання щодо необхідності розгляду спору в межах справи про його банкрутство.
Тлумачення приписів пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України у взаємозв`язку зі статтею 7 КУзПБ свідчить, що у цих нормах законодавець, застосувавши категорії «справи у спорах з майновими вимогами», «майновий спір», «спір щодо майна» та залишивши перелік таких спорів відкритим, визначив передумови для реалізації судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, функції судового контролю щодо максимально широкого кола правовідносин за участю боржника та щодо його майна.
За приписами КУзПБ зміст судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства полягає у тому, що рішення чи дії боржника та третіх осіб, що можуть вплинути на майнові активи боржника, мають бути підконтрольні суду, що здійснює провадження у справі про банкрутство.
Системне тлумачення пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України, статті 7 КУзПБ приводить до висновку, що у межах справи про банкрутство підлягають вирішенню питання судового контролю у виконавчих провадженнях за рішеннями стосовно боржника, виконання яких є можливим шляхом звернення стягнення на кошти чи інше його майно, незалежно від процесуальної форми звернення (скарга, заява, позов) заінтересованої особи щодо здійснення такого контролю.
Повноваження господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, щодо здійснення відповідного судового контролю поширюються і на правовідносини з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) у виконавчому провадженні, що передбачає звернення стягнення на майно боржника або може вплинути іншим чином на майнові активи боржника, і такий контроль має здійснюватися з моменту відкриття виконавчого провадження та до його завершення чи закриття провадження у справі про банкрутство боржника.
Таким чином, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію 21 жовтня 2019 року КУзПБ повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.
Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 04 листопада 2025 року у справі № 604/773/24 (провадження № 61-13248ск25), яка є подібною зі справою, яка переглядається, зазначив:
«Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» за загальним правилом виконавець зобов`язаний зупинити вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом.
За змістом частин першої, другої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.
Приписами частини третьої цієї статті передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється, зокрема, стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах.
Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення (абзац перший частини п`ятої статті 41 КУзПБ)…
Таким чином, за змістом відповідних положень статей 1, 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на вимоги кредиторів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, тобто на вимоги конкурсних кредиторів, та не розповсюджується на вимоги, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство, тобто на вимоги поточних кредиторів.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що вимоги з примусового виконання виконавчого листа № 604/773/24 з ФГ «Золотий жайвір» на користь ОСОБА_3 витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4 542,00 грн у ВП № 78146658 є поточними кредиторськими вимогами, оскільки виникли після 06 вересня 2024 року, тобто після відкриття провадження у справі № 924/700/24 про банкрутство ФГ «Золотий жайвір», тому виконавчі дії у виконавчому провадженні № 78146658 не підлягали зупиненню, оскільки на вимоги стягувача ОСОБА_3 не поширювалась дія мораторію, запровадженого господарським судом Хмельницької області у справі № 924/700/24 про банкрутство ФГ «Золотий жайвір».
За таких обставин, суди дійшли правильного висновку про те, що дії державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козлової В. М. були вчинені нею в рамках відкритого виконавчого провадження, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне передати справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для відступу від висновків викладених в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2025 року у справі № 604/773/24 (провадження № 61-13248ск25) та зробити висновок, що скарги на дії та бездіяльність державного виконавця, подані в межах виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, які можуть вплинути на його майнові активи підлягають розгляду господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство».

25 березня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться (частина тринадцята статті 7 ЦПК України). У суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (частина перша статті 402 ЦПК України).

Тому касаційна скарга розглядатиметься Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 

Керуючись статтями 7, 260, 402, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу № 604/774/24 (4-с/604/4/25) за скаргою фермерського господарства «Золотий жайвір» на дії та бездіяльність державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Призначити справу № 604/774/24 (4-с/604/4/25) до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиза наявними у ній матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: А. І. Грушицький

А. Ю. Зайцев 

Д. Д. Луспеник

Є. В. Синельников

І. М. Фаловська

М. Є. Червинська