Справа № 945/2669/25 
Провадження № 2/477/777/26  

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(повний текст)
24 березня 2026 року        м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді Полішко В.В., з секретарем – Хлибовою Г.Є., 
за участю: 
позивача – ОСОБА_1 , 
представника відповідача – Скачка Д.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вітовського районного суду Миколаївської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ: 

29 листопада 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у сумі 822476,50 грн. Крім цього, стягнути з Товариства моральну шкоду у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. 
В обґрунтування зазначених вимог вказав, що 10 серпня 2016 року він був прийнятий на роботу до товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» (далі – ТОВ «Сандора») на посаду експедитора з виконанням обов`язків касира. Між ними був підписаний трудовий договір від 08 серпня 2016 року. До його обов`язків входила доставка товарів замовникам, згідно з виписаними накладними до визначеному маршруту, та при наявності ордерів – збирання грошей за доставлений товар. Гроші після повернення з маршруту здавалися у касу. 
Зазначив, що ним були порушені внутрішні правила та інструкції Товариства. У зв`язку з чим він був готовий до накладення на нього стягнення. 
Водночас, 27 лютого 2023 року відповідно до наказу директора Товариства від 09 лютого 2023 року його було звільнено за вчинення винних дій при обслуговування товарних цінностей, які дають підстави для втрати довіри. . 
Вважає звільнення незаконним. На його думку дії керівництва були по суті цілеспрямованим мобінгом, а саме систематичними, умисними, тривалими діями з метою психологічного тиску на нього, створення неприємних, образливих ситуацій в робочий атмосфері навколо нього, приниження його честі та гідності, ділової репутації. 
Зазначив, що керівництвом були порушенні вимоги статті 47 КЗпП України та пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок відповідачем було направлено позивачу повідомлення про необхідність отримати трудову книжку, так як власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї записом про звільнення. 
Останній день роботи, а саме 27 лютого 2023 року був його вихідним днем. В цей день він почав проходити обстеження військово-лікарської комісії для призову по мобілізації до лав ЗСУ. 
Зазначив, що відповідно до чинного законодавства, у разі відсутності працівника на роботі в день звільнення, власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. 
Водночас, повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки від Товариства він не отримував. Крім цього, ТОВ «Сандора» ігнорує його неодноразові письмові звернення щодо направлення трудової книжки на вказану у заяві адресу.
Посилаючись на те, що відповідач у порушення норм чинного законодавства в день звільнення не видав йому копію наказу про звільнення та не видав йому належно оформлену трудову книжку у день звільнення, просить виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду, завдану внаслідок порушення його прав. 

У встановлений законом строк представником відповідача до суду поданий відзив на позовну заяву з огляду на який заявлені позовні вимоги не визнає, через їх безпідставність та необґрунтованість, посилаючись на те, що згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. 
Днем звільнення позивача є 27 лютого 2023 року. У цей день позивач визнає факт відсутності на робочому місці, хоча й стверджує що це був вихідний день і у цей час позивач проходив військово-лікарську комісію.
Проте відповідачу не було повідомлено про причини відсутності його на робочому у цей день, про що складено Акт про відсутність на робочому місці.
В цей же день відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок відповідачем було направлено позивачу повідомлення про необхідність отримати трудову книжку за відомою відповідачу адресою (вих №2023-114/1 від 27.02.23 року).
Таким чином, відповідач фактично позбавлений інших можливостей зв`язатися з позивачем. Обмеженість у можливості зв`язатися підтверджує і сам позивач. 
Відповідачу стало відомо додаткові дані щодо перебування позивача лише після пред`явлення позову. Повідомлення про необхідність отримання трудової книжки було отримано за адресою військової частини 11 листопада 2025 року. Проте, станом на сьогодні позивачем так в не вчинено дії з отримання трудової книжки. 
Зазначив, що з ухваленням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» №1217-IX від 05 лютого 2021 року, що набрав чинності 10 червня 2021 року, діючим на момент виникнення спірних правовідносин законодавством були скасовані правові підстави для застосування матеріальної відповідальності роботодавця при затримці видачі трудової книжки. 
Послався на Постанову від 05 лютого 2020 року у справі №761/29172/18, в якій Верховний Суд висловив правову позицію, згідно з якою середній заробіток за вимушений прогул виплачується працівникові за наявності сукупності умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.
Так, однією з умов, наявність якої в сукупності з іншими умовами необхідна для застосування до роботодавця відповідальності у виді стягнення середнього заробітку у разі затримки видачі трудової книжки, є факт вимушеного прогулу.
Аналогічну правову позиції висловлено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі №569/6979/20 (провадження №61-429св21). Отже, для застосування відповідальності роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно наявність таких умов як вина у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.
Тому, відповідач вчинив всі можливі та передбачені законодавством дії з вручення позивачу трудової книжки та останній був повідомлений про своє звільнення, що не заперечується позивачем.
Крім того, зазначив, що за твердженням позивача станом на зараз він перебуває на службі у Збройних силах України, та враховуючи обставини справи сам факт вимушеного прогулу за описаних вище обставин відсутній.
Тому, позивачем безпідставно обраховано розмір середнього заробітку виходячи з даних інтернет сайту, а не у порядку визначеному Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову. 

Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві та пояснив про вищевикладене просив позов задовольнити. Суду пояснив, що після звільнення з роботи і до сьогодні йому саме з вини роботодавця не видана трудова книжка. Ним особисто оновлювались дані, у тому числі адреса, у кадровій службі, у зв`язку з чим вважає твердження представника відповідача щодо відсутності відомостей про актуальну адресу його місця перебування надуманими. На вказану ним адресу жодних повідомлень від ТОВ «Сандора» не надходило. Оскільки відповідачем порушенні вимоги статті 47 КЗпП України та п. 4.2 Інструкції, просить стягнути з ТОВ «Сандора» середній заробіток за час вимушеного прогулу. 

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Наполягав на тому, що відповідач діяв відповідно до чинного законодавства, вчинив всі можливі та передбачені законодавством дії з врученню позивачу трудової книжки та останній був повідомлений про своє звільнення своєчасно.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне.
Наказом директора з управління персоналу ТОВ «Сандора» від 09 лютого 2023 року ОСОБА_1 з 27 лютого 2023 року звільнено з посади експедитора з виконанням обов`язків касира, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України за вчинення винних дій при обслуговуванні товарних цінностей, які дають підстави для втрати довір`я (а.с. 4). 
Наказ містить відмітку про ознайомлення позивача з наказом 20 лютого 2023 року. 
Відповідач, у тому числі, як на підставу звільнення позивача послався на відсутність його на роботі 27 лютого 2023 року, про що складено акт №01 від 27 лютого 2023 року про відсутність працівника на роботі (а.с. 62). 
Підстави звільнення сторонами не оскаржуються. 
Хоча позивач у своїх поясненнях зазначав, що звільнення було незаконним, разом з тим вимоги щодо визнання звільнення незаконним та скасування наказу про звільнення або зміну формулювання підстави звільнення у трудовій книжці позивачем не заявлялись.
Спір щодо розміру та виплати заробітної плати при звільненні відсутній. 

Як на підставу звернення до суду позивач посилається на порушення відповідачем вимог статті 47 КЗпП України та положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. 
Згідно з частиною 1 та 2 статті 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.
Порядок ведення трудових книжок затверджено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція).
У пункті 2.3 Інструкції зазначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні проводитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з пунктом 2.27 Інструкції днем звільнення вважається останній день роботи.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку
Згідно з підпунктом «б» пункту 7.1 Інструкції, на підприємстві ведеться книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року № 277. У разі одержання трудової книжки у зв`язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку.
Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.
Згідно з пунктом 4.2 Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.
Згідно з частиною 5 статті 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Аналіз зазначених вище правових норм дає підстави вважати, що саме на роботодавця покладений обов`язок забезпечити видачу працівнику належним чином оформленої трудової книжки у день звільнення. І лише належне виконання вимог п. 4.2. Інструкції роботодавцем може свідчити про відсутність його вини у невидачі трудової книжки у встановлений законом строк.

Відповідач в якості доказу повідомлення позивача про необхідність забрати трудову книжку долучив до матеріали повідомлення направлене на адресу: АДРЕСА_1 , датоване 27 лютого 2023 року за № 2023-114/1. 
Водночас, матеріали справи не місять доказів направлення та отримання цього повідомлення позивачем. 
Відповідачем до відзиву на позовну заяву долученні повідомлення позивачу на відомі адреси його перебування датовані 25 листопада 2025 року, з зазначенням адреси зберігання та отримання трудової книжки ОСОБА_1 , а також з вказівкою адреси ТОВ «Сандора» для листування (а.с. 64,65,66,67). 
Як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву та це підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу повідомлення про необхідність отримання трудової книжки було отримано за військовою адресою військової частини 11 листопада 2025 року (а.с. 68). 
Позивач офіційно неодноразово, а саме у червні та серпні 2025 році надсилав на адресу ТОВ «Сандора» заяви про повернення йому трудової книжки та направлення її за адресою с. Мала Соборна, В/Ч НОМЕР_1 Рівненської області (а.с. 5, 8). 

На сьогодні трудова книжка позивачем не отримана та цей факт не оспорювався сторонами під час розгляду справи. 
Як на доказ порушення відповідачем норм чинного законодавства про працю позивач посилається на лист Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці Державної служби України з питань праці від 07 жовтня 2025 року № Ц/2/2626-3В-25 на його звернення, з огляду на зміст якого Центральним міжрегіональним управлінням надіслано запит (інформаційно-роз`яснювальний лист) до ТОВ «Сандора з роз`ясненням норм чинного законодавства про працю та вимогою щодо усунення можливих допущених відносно ОСОБА_1 порушень трудового законодавства (а.с. 15). 
Що опосередковано підтверджує той факт, що ТОВ «Сандорою» були порушенні норми чинного законодавства про працю щодо ОСОБА_1 при його звільненні. 
Станом на день звернення до суду з цим позовом, відповідач не видав позивачу його трудову книжку ні особисто, ні через засоби поштового зв`язку, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача та наявність підстав для стягнення з нього середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.
Для застосування положень частини 5 статті 235 КЗпП України необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки: вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.
У постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 761/29172/18 Верховний Суд висловив правову позицію, згідно з якою середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові за наявності сукупності умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.
Згідно з постановою Верховного Суду від 04 листопада 2020 року справа №812/390/16, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику трудову книжку вдень звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника.
Невидача працівнику трудової книжки у день звільнення прирівнюється до не проведення у встановленому законом порядку звільнення працівника. Отже, працівник, якому не була видана трудова книжка в день звільнення вважається таким, що не був звільнений з роботи відповідно до норм трудового законодавства.

Станом на день звернення до суду з цим позовом, відповідач не видав позивачу його трудову книжку ні особисто, ні повідомив вчасно про необхідність отримання трудової книжки, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача та наявність підстав для стягнення з нього середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, позивач через неправомірні дії посадових осіб ТОВ «Сандора» просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з часу звільнення, тобто з 27 лютого 2023 року до 12 жовтня 2025 року (дату проведення розрахунку), що становить 31 повних місяці, у сумі 822476,50 грн. 

Водночас, суд не погоджується з вказаним позивачем періодом та розрахунком з наступних підстав. 
Відповідно до статті 115 ч.1 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до статті 116 ч.1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Так, як було встановлено судом та це не оспорювалося сторонами позивач звільнений 27 лютого 2023 року. 
З огляду на копію посвідчення офіцера серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , його з 16 березня 2023 року було мобілізовано до лав Збройних Сил України (а.с. 109 зворотна сторона). 
ОСОБА_1 призначений на посаду командира взводу ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 березня 2023 року №57. 
Тобто, позивач з 16 березня 2023 року приступив до виконання своїх службових обов`язків за місцем несення служби. 
Тому на думку суду часом вимушеного прогулу є період з 28 лютого 2023 року по 16 березня 2023 року та складає 17 днів. 
Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 964,17 грн., відповідно до довідки виданої керівником служби фінансового контролю ТОВ «Сандора» від 17 березня 2026 року № СА000000040. 
Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 28 лютого 2023 року по 16 березня 2023 року становить: 964,17 грн. х 17 днів = 16390,89 грн. з відрахуванням з цієї сумиобов`язкових податків та платежів. 

Крім цього, позивачем заявлена позовна вимога щодо стягнення на його користь моральної шкоди, посилаючись на те, що через протиправну поведінку керівництва відповідача до нього, яке виявилося у повному ігноруванні його звернень щодо повернення трудової книжки. Просить стягнути її у розмірі трьох мінімальних заробітних плат, що становить 24000,00 грн. 
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до вимог частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до пунктів 3, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. 

При визначені розміру моральної шкоди, суд виходить з того, що незаконні дії відповідача призвели до душевних переживань ОСОБА_1 , з приводу неотриманням вчасно, як це передбачено законом, трудової книжки, а тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди такими, що підлягають задоволенню частково, а саме у сумі 5000,00 грн. Вказана сума, на думку суду, є достатньою компенсацією його моральних страждань. 

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин від сплати судового збору звільняються.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за дві заявлені вимоги у сумі (1331,20 х2) = 2662,40 грн 
Керуючись статями 258, 259, 263, 265 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» (ЄДРПОУ 22430008), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 лютого 2023 року по 16 березня 2023 року у сумі 16390 (шістнадцять тисяч триста дев`яносто) грн. 89 коп., відрахувавши з нього обов`язкові податки та платежі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» (ЄДРПОУ 22430008), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» (ЄДРПОУ 22430008), на користь держави судовий збір у сумі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп.

Рішення суду в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора», на користь ОСОБА_1 заборгованості з заробітної плати в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.
Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Вітовський районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 ; 
відповідач – товариство з обмеженою відповідальністю «Сандора», адреса: с. Миколаївське Миколаївського району Миколаївської області, 57262, ЄДРПОУ 22430008.

Повний текст рішення складений та підписаний 30 березня 2026 року.

Суддя В.В.Полішко