КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2026 року м. Київ № 320/9934/23 
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом  ОСОБА_1 
до Державної авіаційної служби України
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державної авіаційної служби України, в якому просить суд стягнути з Державної авіаційної служби України на користь ОСОБА_1 у розмірі 164 581, 17 грн.
Позивачка, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, зазначає, що рішенням суду, яке набрало законної сили, її поновлено на посаді начальника відділу правового забезпечення Державної авіаційної служби України, однак відповідач тривалий час ухилявся від його належного виконання. На думку позивачки, обов`язок відповідача щодо виконання рішення суду виник з моменту набрання ним законної сили та підлягав негайному виконанню, фактично такий обов`язок було виконано лише 28.12.2022 шляхом видання відповідного наказу. Позивачка наголошує, що протягом всього періоду з моменту, за який вже було здійснено стягнення середнього заробітку у попередній справі, і до фактичного поновлення на посаді вона була позбавлена можливості виконувати трудові обов`язки та отримувати заробітну плату з причин, що не залежали від неї. У зв`язку із цим позивачка вважає, що відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у неї виникло право на отримання середнього заробітку за весь період затримки виконання рішення суду.
Судом під час вирішення питання про відкриття провадження у справі було встановлено недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 позовну заяву було залишено без руху. У строк визначений судом позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.
Відповідач проти задоволення позову заперечив та зазначив, що попереднім судовим рішенням фактично було охоплено період до 11.06.2021 включно, а тому, на його думку, новий розрахунок має здійснюватись з 12.06.2021. Крім того, відповідачем подано власний розрахунок середнього заробітку, відповідно до якого сума, що підлягає стягненню, становить 160 905,66 грн, виходячи із 394 робочих днів. Також відповідач фактично посилається на наявність технічної описки у попередньому судовому рішенні щодо кінцевої дати періоду, за який вже було здійснено стягнення. Просить у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.
У січні 2016 року ОСОБА_1 (до вступу у шлюб – ОСОБА_2 ) звернулась до суду з позовом до Державної авіаційної служби України про визнання протиправними та скасування наказів від 24.12.2015 № 443 о/с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3 » та від 25.12.2015 №447 о/с «Про звільнення ОСОБА_3 », поновлення на посаді начальника відділу правового забезпечення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2017 у справі №826/1001/16 позов задоволено частково: позивачку поновлено на посаді начальника відділу правового забезпечення Державної авіаційної служби України з 26.12.2015 та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2015 по 27.12.2017.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2018 рішення суду першої інстанції змінено частково, однак у частині поновлення на посаді воно залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №826/1001/16 касаційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій у відповідній частині залишено в силі, у зв`язку з чим рішення про поновлення позивача на посаді набрало законної сили.
У зв`язку із затримкою виконання рішення суду, позивачка у червні 2021 року звернулась до суду з іншим позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2022 у справі №640/16439/21, яке набрало законної сили 30.11.2022, позов задоволено частково та стягнуто з Державної авіаційної служби України на користь позивачки середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 28.12.2017 по 01.06.2021.
Разом з тим, фактичне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2017 у справі №826/1001/16 в частині поновлення позивачки на посаді відбулось 28.12.2022 шляхом видання Державною авіаційною службою України наказу №479 о/с «Про виконання рішення суду».
Вважаючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду у період з 02.06.2021 по 27.12.2022 позивачка була позбавлена можливості працювати та отримувати заробітну плату, позивачка звернулась до суду з цим позовом про стягнення середнього заробітку за вказаний період.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Частина перша статті 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
За приписами частини другої статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно з частиною сьомою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
З урахуванням вказаних вище вимог законодавства вбачається, що відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення; - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №820/2894/16.
Разом з цим, суд звертає увагу, що нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення «середнього заробітку за час вимушеного прогулу», який згідно норм частини другої статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення «середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі», який за нормами стаття 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.
Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі №821/1678/16.
Рішеннями суду встановлено та відповідачем не заперечується, що рішення суду про поновлення позивачки на посаді начальника відділу правового забезпечення Державної авіаційної служби України набрало законної сили та підлягає негайному виконанню.
Разом з тим, фактичне виконання такого рішення відбулось лише 28.12.2022, що підтверджується наказом відповідача.
Отже, з моменту набрання рішенням суду законної сили до дати його фактичного виконання мала місце затримка його виконання.
Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, орган, який розглядав спір, постановляє рішення про виплату середнього заробітку за час такої затримки.
Таким чином, правовою підставою для стягнення середнього заробітку є сам факт затримки виконання рішення суду, незалежно від вини працівника та причин такої затримки.
Суд звертає увагу, що правова природа середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є компенсаційною та спрямована на відновлення майнового стану працівника, який був позбавлений можливості працювати з вини роботодавця.
Щодо доводів відповідача про неправильність визначення початкової дати періоду, суд зазначає таке.
Як встановлено судом, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №640/16439/21 вже було стягнуто середній заробіток за період до 01.06.2021 включно.
Вказане рішення є таким, що набрало законної сили.
Посилання відповідача на наявність технічної описки у зазначеному рішенні не підтверджені належними та допустимими доказами. 
Суд наголошує, що у межах цієї справи відсутні правові підстави для фактичного коригування змісту судового рішення, яке набрало законної сили.
Відтак, суд виходить з того, що попереднім рішенням період компенсації визначено до 01.06.2021 включно, а тому новий період обґрунтовано розпочинається з 02.06.2021.
Доводи відповідача в цій частині судом відхиляються як безпідставні.
Щодо розміру середнього заробітку суд зазначає, що сторони не заперечують розмір середньоденної заробітної плати позивача 408,39 грн.
Спір між сторонами фактично зводиться виключно до кількості робочих днів.
Позивачем визначено 403 робочі дні за спірний період, що узгоджується з нормами чинного законодавства, з урахуванням особливостей правового режиму воєнного стану, за якого святкові та неробочі дні не застосовуються.
Натомість, розрахунок відповідача ґрунтується на невірному визначенні початку періоду, а тому не може бути прийнятий судом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлена до стягнення сума 164 581,17 грн є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи та такою, що підлягає стягненню.
Отже, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог повністю.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1645,80 грн, що підтверджується відомостям квитанції наявної в матеріалах справи.
Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Державної авіаційної служби України (ЄДРПОУ: 37536026, місцезнаходження: 01135, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 14) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місцепроживання: АДРЕСА_1 ) у розмірі 164 581 (сто шістдесят чотири тисячі п`ятсот вісімдесят одна) грн 17 коп.
3. Стягнути з Державної авіаційної служби України (ЄДРПОУ: 37536026, місцезнаходження: 01135, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 14) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місцепроживання: АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі у розмірі 1645 (одна тисяча сорок п`ять) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя   Панова Г. В.