ПОСТАНОВА 
Іменем України

10 лютого 2026 року        м. Кропивницький

справа № 404/1823/24
провадження № 22-ц/4809/228/26 
Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді – Дуковського О. Л.
суддів – Дьомич Л.М., Письменного О.А.
з участю секретаря: Демешко Л.В. 

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Кривонос А.І. 
відповідач: ОСОБА_2 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 21 квітня 2025 року, у складі головуючого судді Іванової Н.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - 

В С Т А Н О В И В:
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обгрунтування позовних вимог вказувала, що між нею та відповідачем було укладено договір позики грошей від 29 грудня 2016 року, згідно умов якого позикодавець зобов`язалася передати 189 000,00 грн позичальнику. 
Зазначала, що згідно договору позики грошей ОСОБА_2 отримала від позивачки кошти у сумі 189 000,00 грн, які зобов`язалась повернути до 29 грудня 2026 року. 
В подальшому, 28 грудня 2021 року за взаємною згодою сторін договору позики грошей, було внесено зміни згідно яких строк виконання основного зобов`язання, а саме повернення коштів наступає 01 грудня 2022 року, крім того позикодавець та позичальник домовилися, що дані кошти будуть повернуті в доларах США, а саме у сумі 5 000,00 доларів США.
Зазначені зміни виконання договору позики підтверджуються розпискою написаною власноручно позичальником. 
Проте, ОСОБА_2 у вказаний строк, а саме до 01 грудня 2022 року кошти у сумі 5 000 доларів США не повернула, а тому не виконала зобов`язання.
Позивачка вказувала, що 21 грудня 2023 року було надіслано відповідачу вимогу – претензію про повернення коштів, яку вона отримала 22 грудня 2023 року, що підтверджується поштовим повідомленням, але вимога так і не була виконана. 
Позивачка вважала, що на підставі ст. 625 ЦК України у зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, також підлягає стягненню 3% річних, що становить 187,81 доларів США, а також відсотки від суми позики за 12 місяців у розмірі 1446,56 доларів США. 
Оскільки станом на день звернення до суду відповідачка зобов`язання за договором позики та розпискою не виконала, позивачка просила стягнути із відповідача на її користь суму боргу за договором позики грошей від 29 грудня 2016 року та за розпискою від 28 грудня 2021 року, у розмірі 5 000,00 доларів США (еквівалентно в гривнях в сумі 191 750 грн.), 3% річних у розмірі 187,81 доларів США за період з 01 грудня 2022 року до дня подачі позову до суду, а саме з 01 грудня 2022 року до 01 березня 2024 року (еквівалент в гривнях в сумі 7202,51 грн.), та процентів у розмірі 1446,56 доларів США (еквівалент в гривнях в сумі 55 475,58 грн.). 
Крім того, просила вирішити питання про розподіл судових витрат.
Заочним рішенням Фортечного районного суду м. Кропивницького від 21 квітня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошей від 29 грудня 2016 року та розпискою від 28 грудня 2021 року в загальній сумі 5000, 00 доларів США (еквівалент в гривнях в сумі 191750,00 грн.), 3% річних в розмірі 187,81 доларів США (еквівалент в гривнях в сумі 7202,51 грн.), та процентів у розмірі 1446,56 доларів США (еквівалент в гривнях в сумі 55475,58 грн.), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2545,00 грн. 
ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному порядку зазначене рішення, яке просить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вважає зазначене рішення суду таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вказує на те, що договором позики грошей передбачено повернення боргу до 29 грудня 2026 року.
Зазначає, що позивачка змінила істотні умови договору позики грошей, а саме дату та суму повернення коштів, шляхом відібрання у позикодавця ОСОБА_2 розписки від 28.12.2021.
Посилається на те, що договір про позику грошей не передбачає внесення змін у простій письмовій формі, а тому відповідно до цивільного законодавства зміна договору мала відбутися у тій самій формі, що й договір, який змінюється, тобто додатковою угодою нотаріально посвідченою.
Представник позивачки, адвокат Кривонос А.І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.
Вважає безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки, та пояснення представника позивачки, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам чинного законодавства, з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір позики грошей, зареєстрований в реєстрі за № 1026, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальника грошові кошти у розмірі 189 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів в строк до 29 грудня 2026 року.
Факт передачі грошових коштів підтверджується підписанням цього договору. 
28 грудня 2021 року розпискою відповідача внесено зміни до договору позики грошей, згідно яких строк виконання основного зобов`язання, а саме повернення коштів наступає 01 грудня 2022 року, крім того позичкодавець та позичальник домовилися, що дані кошти будуть повернуті в доларах США, а саме у сумі 5 000 доларів США.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 1 ст.598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст.1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Задовольняючи цей позов суд першої інстанції послався на те, що відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання за договором позики, не повернула грошові кошти позивачу, а термін повернення коштів минув, а тому внаслідок порушення позичальником умов договору утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей від 29 грудня 2016 року, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Нікітенко О.В. та зареєстрований в реєстрі за №1026 (а.с. 14-17).
Згідно п. 1.1 зазначеного договору ОСОБА_2 , позичила у ОСОБА_1 гроші у сумі 189 000,00 грн 
Пунктами 1.3,2.1 договору відповідачка отримала від позивачки кошти у сумі 189 000 грн, які зобов`язалась повернути кошти до 29 грудня 2026 року. 
Відповідно до п.3.3 договору встановлено, якщо позичальник, не повернув взяті в борг гроші до зазначеного терміну, позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення боргу в судовому порядку. 
Пунктом 3.6 передбачено, якщо між сторонами виникнуть спори щодо виконання цього договору, вони будуть вирішуватися у судовому порядку за законодавством України.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором (стаття 631 ЦК України) .
Як вбачається із матеріалів справи позикодавець змінила істотні умови договору позики, а саме: дату та суму повернення коштів, шляхом відібрання у ОСОБА_2 розписки від 28.12.2021.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Колегія суддів вважає, що відбулись істотні зміни умов договору позики грошей від 29.12.2016.
Згідно статті 654 ЦК України , зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином, позичальник ( ОСОБА_2 ) зобов`язана повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором, а саме до 29 грудня 2026 року.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Колегія суддів вважає, що розписка від 28.12.2021 видана ОСОБА_2 не може вважатися належним чином узгодження змін до п.3.6 договору позики грошей від 29.12.2016, оскільки зміни в договір мають бути внесені у відповідності до ст. 654 ЦК України, а саме у формі, що й договір, що змінюється, тобто договором нотаріально посвідченим.
Тому, у відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України згідно договору позики від 29.12.2016, який є діючим, а розписка його не змінює, позичальник ( ОСОБА_2 ) зобов`язана повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором, а саме до 29 грудня 2026 року.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).
Частиною 1 ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин та встановлених фактів, суд дійшов висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору позики.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що визначені законом підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення відсутні, подану у даній справі апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.
Заочне рішення Фортечного районного суду м. Кропивницького від 21 квітня 2025 року – скасувати.
У задоволенні позовову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі – 3817,50 грн . 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий:   О.Л.Дуковський   
Судді:  Л.М.Дьомич            

          О.А.Письменний