Справа № 159/6071/25
Провадження № 2/159/210/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі
головуючого судді -      Смалюха Р.Я., 
за участю
секретаря судового засідання –    Клевецької О.М.,
представника позивача -     не з`явився,
відповідача -      не з`явився,
представника відповідача -      ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А), від імені якого діє представник Пилипчук Аліна Сергіївна (м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А), до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі – позивач), від імені якого діє представник Пилипчук Аліна Сергіївна (далі – представник позивача), звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач), в якому просить стягнути з відповідача в користь заборгованість за кредитним договором № 14.04.2025-100001518 від 14.04.2025 у розмірі 73640 гривень.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.04.2025 року між ним та відповідачем у електронній формі було укладено кредитний договір №14.04.2025-100001518, згідно з умовами якого відповідачу на умовах строковості, зворотності та платності було надано фінансовий кредит у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки НОМЕР_1 . Відповідно до умов кредитного Договору позичальнику надано кредит у розмірі 28000 гривень. Строк кредитування 98 днів до 20.07.2025, Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Також позичальник зобов`язується сплатити комісію, пов`язану з наданням Кредиту – 15% від суми Кредиту та дорівнює 4200 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. Також відповідач зобов`язався сплачувати неустойку у розмірі 280,00 грн за кожен день не виконаного/неналежно виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Станом на дату звернення з позовом у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 73640,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 28000,00 грн, за відсотками – 27440,00 грн, комісією 4200,00, неустойка – 14000,00 грн.
Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.
Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати, проти прийняття заочного рішення не заперечував.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, водночас подав додаткові пояснення у яких зазначив, що визнає факт укладення кредитного договору та отримання кредиту у розмірі 28000,00 грн. Водночас відповідач непогодився з розміром нарахованих процентів за вказаним договором, вважає, що проценти мали нараховуватись за денною ставкою 0,86%, про що зазначено у кредитному договорі (п.10). 
Також відповідач заперечив проти стягнення з нього комісії в розмірі 15%, розмір якої зазначений у кредитному договорі, адже у договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, відтак зазначене положення кредитного договору є нікчемною відповідно до ч.1 та 2 ст. 11 ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».
Крім того, відповідач заперечив стягнення з нього пені в розмірі 14000,00 грн, оскільки зазначена неустойка нарахована у період дії в Україні воєнного стану, а відповідно до вимог п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позичальники звільняються від неустойки у період дії воєнного стану.
Відтак позивач визнав позов в частині стягнення з нього 28000,00 грн тіла кредиту та 23598,40 грн нарахованих процентів.

Ухвалою суду від 01.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, ухвалено здійснювати подальший розгляд (формування та зберігання) справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.
Про розгляд справи судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивач та відповідач повідомлені у спосіб передбачений Цивільним процесуальним кодексом України (далі -ЦПК України).
26.09.2025 до суду надійшло заперечення відповідача щодо розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, просив призначити розгляд справи у загальному позовному провадженні з викликом сторін. Крім того, відповідач подав відзив, у якому вказав, що він не укладав кредитний договір № 14.04.2025-100001518 від 14.04.2025 з ТОВ “Споживчий центр”, просив відмовити у задоволенні позову.
29.09.2025 суд ухвалив проводити розгляд справи у спрощеному позовному провадженні в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначив в справі судове засідання 06.11.2025.
24.11.2025 до суду, за допомогою системи “Електронний суд”, представником позивача подано клопотання про витребування доказів.
12.12.2025 до суду позивач подав додаткові пояснення, позовні вимоги визнав в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 28000,00 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 23598,40 грн., відмовити у задоволенні решти позовних вимог.
12.12.2025 ухвалою суд задовольнив клопотання представника позивача, витребував у АТ “ПІРЕУС БАНК МКБ” докази, які становлять банківську таємницю, відклав судове засідання на 23.01.2026 у яке учасники справ не з`явилися, судове засідання призначено на 20.02.2023.
29.02.2023 суд відклав судове засідання на 13.03.2026 у зв`язку з ненадходженням витребуваної судом інформації з АТ “ПІРЕУС БАНК МКБ”, розгляд справи призначив на 13.03.2026.
23.02.2026 на адресу суду надійшли витребувані письмові докази від АТ “ПІРЕУС БАНК МКБ”.
У судове засідання 13.03.2026 прибув представник відповідача, який повідомив, що відповідач визнаючи факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів помилився, насправді договору не підписував коштів не отримував, що додатково підтверджується наданою АТ “ПІРЕУС БАНК МКБ” інформацією, доказів, які б підтверджували таку помилку, суду не надав.
Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання.
У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні 13.03.2026 суд перейшов до стадії прийняття судового рішення у справі та повідомив присутніх учасників справи, що повний тест судового рішення буде проголошений у судовому засіданні 23.03.2026, у зв`язку з чи оголосив перерву.

Вивчивши матеріали справи, пояснення та доводи учасників справи, суд встановив такі обставини.
14.04.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір № 14.04.2025-100001518 (далі – кредитний договір) складається з:
- пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти);
- заявки кредитного договору № 14.04.2025-100001518 (кредитної лінії);
- відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 14.04.2025-100001518 (кредитної лінії).
Зазначений кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника – одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору «Е552» та електронним підписом кредитора.
У кредитному договорі (заявці, відповіді позичальник про прийняття пропозиції) зазначені: зазначено реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів Позичальнику за даним та наступними договорами: НОМЕР_1 , дата видачі кредиту - 14.04.2025 (п. 1); сума кредиту – 28000.00 грн (п. 2), строк на який надається кредит – 98 днів з дати видачі кредиту (п.3); дата повернення (виплати) кредиту – 20.07.2025 (п.4). Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. (п. 6). Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі – "Комісія за надання", "Комісія"; економічна сутність – плата за надання Кредиту) – 15% від суми Кредиту та дорівнює 4200 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п. 7), денна процентна ставка – загальні витрати за споживчим кредитом за кожен день користування становить 0,86% (п. 10).
У п. 12 визначений графік платежів відповідно до якого відповідач зобов`язався здійснити погашення кредиту сімома платежами по 7369,67 грн з 27.04.2025 по 20.07.2025.
У п. 15 зазначено, що неустойка: 280 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання
Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої Позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюється законом. (п. 16)
У п. 18 зазначено, що способом ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ.
Даний електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і він не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 ЦК України, ні публічним договором у розумінні ст. 633 ЦК України (п. 1.1Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти)).
У кредитному договорі зазначені прізвище, ім`я та по батькові позивача як позичальника, його ідентифікаційний код, серія і номер паспорта, адреса проживання, номер його мобільного телефону, договір підписаний одноразовим ідентифікатором «E552», зазначений номер електронного платіжного засобу позичальника 4724-72XX-XXXX-1813.

Також відповідач підписав одноразовим ідентифікатором «E552» паспорт споживчого кредиту у якому містяться умови аналогічні за змістом тим, які зазначені в кредитному договорі.

Копією довідки від 22.08.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» iPAY.UA підтверджується перерахування 14.04.2025 в 15:18:05 год 28000,00 грн номер картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua – 711121539, призначення платежу: видача за договором кредиту №14.04.2025-100001518.

У відповіді від 12.02.2026 АТ «Піреус БАНК МКБ» зазначив, що картка з номером НОМЕР_2 була емітована на ім`я ОСОБА_3 , випискою по рахунку за вказаною карткою підтверджується факт зарахування на неї 14.04.2025 коштів в розмірі 28000,00 грн, призначення платежу – зарахування переказу, Споживчий центр – Чашук Олег Володимирович.

Витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.10.2023 підтверджується реєстрація ТОВ «Споживчий центр», основним видом економічної діяльності якого є інші види кредитування (вед 64.92).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.
Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір № №14.04.2025-100001518 від 14.04.2025 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Е552», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.

Додатково суд зазначає, що відповідно до положень п. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
У додаткових поясненнях від 12.12.2025 відповідач визнав факт укладення кредитного договору з позивачем та отримання кредитних коштів у розмірі 28000,00 грн.
Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку (ч. 2 ст. 82 ЦПК України).
У судовому засіданні 13.03.2026 представник відповідача повідомив, що відповідач помилково визнав факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, однак жодних доказів на підтвердження помилковості визнання такої обставини суду не надав.
Крім того суд враховує висновки Верховного Суду здійснені у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 671/1832/20, де суд зазначив, що особа, що укладає електронний договір, має бути ідентифікована за допомогою особистих даних (паспорт, ІПН, телефон, банківська картка тощо). Відповідно до законодавства, факт входу користувача в особистий кабінет, подання заявки, акцепт умов та підтвердження через одноразовий ідентифікатор свідчать про волевиявлення на укладення договору. Також суд погодився з висновками першої та апеляційної інстанцій про те, що отримання коштів третьою особою не свідчить про неукладення договору, а стосується його виконання.
Отже, судова практика виходить з того, що якщо позичальник при заповненні заявки на кредит або безпосередньо в тексті договору, підписаного електронним підписом (одноразовим ідентифікатором), самостійно визначив реквізити для зарахування коштів (навіть, якщо це реквізити третьої особи), то обов`язок кредитора з надання суми кредиту вважається виконаним належним чином у разі перерахування коштів за такими реквізитами.
Суд встановив, що у кредитному договорі зазначений номер карти на яку мають бути зараховані кредитні кошти, з виписки по рахунку наданої банком видно, що такі кредитні кошти надійшли на неї 14.04.2025 з призначенням платежу переказ для ОСОБА_2 , а з відповіді банку встановлено, що ця банківська карта не випускалась на ім`я відповідача.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не надав належних доказів помилковості свого попереднього визнання факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Натомість наявні у справі докази спростовують його змінені пояснення. У зв`язку з цим суд встановив, що кредитний договір від 14.04.2025 був укладений між відповідачем і позивачем на зазначених вище умовах, а кредитор належним чином виконав свої зобов`язання, перерахувавши кредитні кошти на рахунок, визначений у договорі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Наявними у справі доказами підтверджується факт перерахування та надходження кредитних коштів в сумі 28000,00 грн 14.04.2025 на банківську карт номер якої зазначено в кредитному договорі.
Відповідно до п. 4 кредитного договору (заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору) дата повернення (виплати) кредиту – 20.07.2025.
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач повернув одержану суму кредиту повністю чи частково.
Отже, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми кредиту в розмірі 28000,00 грн є підставною.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Суд звертає увагу, що поняття «процентна ставка» та «денна процентна ставка» не є тотожними.
Процентна ставка це розмір процентів, які зобов`язаний сплачувати позичальник за користування кредитом, яка визначається виходячи з суми позики і може бути річною, місячною чи стосуватися кожного дня (наприклад 1% на рік, 1% на місяць, 1% на день).
Водночас поняття денної процентної ставки визначено у п.1-2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» - це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 
Порядок розрахунку денної процентної ставки визначений у ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» та розраховується за формулою ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях.
Денна процентна ставка розраховується для того, щоб встановити чи умови кредитного договору відповідають імперативній вимозі зазначеній у ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування».
Як видно з кредитного договору розмір денної процентної ставки за кредитом становить 0,86%, тобто не перевищує 1%, отже вимогу ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» дотримано, а тому умови договору не суперечать положенням цього закону.
Відповідно до зазначених вище умов кредитного договору відповідач мав сплачувати проценти у розмірі 1% на день в період з 14.04.2025 до 20.07.2025 (98 днів).
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач сплачував проценти за кредитним договором.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення процентів за період з 14.04.2025 по 20.07.2025 в розмірі 27440,00 є правомірною.

Щодо правомірності встановленої в умовах кредитного договору комісії за надання кредиту в розмірі 4200,00 грн (15% від суми кредиту) суд зазначає таке.
Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються у тому числі комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» прямо передбачає можливість встановлення у кредитному договорі комісії за надання кредиту.
08.06.2017 Правління Національного банку України постановою № 49 затвердило Правила розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі — Правила про споживчий кредит).
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Водночас, у п. 7 кредитного договору зазначено, що позичальник зобов`язаний сплатити одноразову комісію - комісію, пов`язану з наданням кредиту, її економічна сутність – плата за надання кредиту, розмір - 15% від суми кредиту що дорівнює 4200 грн.
Позивач не надав жодних доказів того, що вказана комісія дійсно пов`язана з отриманням позичальником кредиту. Її економічний зміст також не свідчить про вчинення позикодавцем будь-яких дій, які б обґрунтовували встановлення такої комісії, зокрема проведення оцінки платоспроможності відповідача, здійснення запитів щодо його майнового стану чи наявності боргових зобов`язань тощо.
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що її нарахування позивачу не відповідає вимогам чинного законодавства, та обмежує права споживача порівняно з правами, встановленими ЗУ «Про споживче кредитування» (ч. 2 ст. 8), відтак, відповідно до ч. 5 ст. 12 цього Закону, така умова кредитного договору є нікчемною, а тому вимога про стягнення з відповідача комісії в розмірі 4200,00 грн є безпідставною. 

У ст. 549 ЦК України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як суд встановив вище, відповідач своєчасно умови кредитного договору не виконав, суму кредиту не повернув, проценти за користування кредитними коштами не сплатив. Позивач просить стягнути неустойку у розмірі 14000,00 грн, що з розрахунку 280,00 грн за 1 день, випливає, що вона стягується за 50 днів (14000,00 грн /280 грн = 50).
Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і станом на сьогодні є чинним.
Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє воєнний стан.
Відтак, за період дії кредитного договору до позичальника не могли бути застосовані штрафні санкції та положення ст. 625 ЦК України.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
На підставі викладеного, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки в розмірі 14000,00 грн є безпідставними.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо погашення процентів та тіла кредиту, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково стягнувши з відповідача на користь позивача 55440,00 грн з яких: 28000,00 грн суми виданого кредиту та 27440,00 грн суми нарахованих процентів за період з 14.04.2025 по 20.07.2025; у стягненні комісії пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 4200,00 грн та неустойки в розмірі 14000,00 грн, необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має керуватися не лише формальним арифметичним розрахунком, а й принципом пропорційності, що передбачає забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, врахування ціни позову та значення справи для сторін (стаття 11, частина третя статті 141 ЦПК України) та принципом справедливості цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України).
Суд встановив, що позивач здійснював нарахування пені у період, коли позичальник звільнений від її сплати відповідно до вимог ЦК України, про що позивач, як професійний учасник ринку фінансових послу не мг не знати, а також в умови договору включено положення про сплату комісії з яких неможливо встановити, чи пов`язана вона з отриманням кредиту і яким чином.
Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір необхідно стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Отже, оскільки суд вирішив стягнути з відповідача 55440,00 грн заборгованості за кредитним договором, що становить 75,29% від суми позову – 73640,00 грн, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 75,29% понесених позивачем витрат на сплату судового збору, що складає 1823,83 грн (75,29% від 2422,40 грн).

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №14.04.2025-100001518 від 14.04.2025 у розмірі 55440,00 грн з яких:
- 28000,00 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту;
- 27440,00 грн простроченої заборгованості за процентами з 14.04.2025 по 20.07.2025.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» комісії пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 4200,00 грн та неустойки в розмірі 14000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у сумі 1823,83 грн.

Копію рішення направити сторонам у справі.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач – Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»(01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А; ЄДРПОУ 37356833);
Відповідач – ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Повне судове рішення складене 23.03.2026.

Головуючий:       Р.Я.Смалюх