ОКРЕМА ДУМКА (розбіжна)
суддів Верховного Суду у Касаційному цивільному суді 
Гудими Д. А., Краснощокова Є. В.
Справа № 729/1804/23
Провадження № 61-155св25
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. У вересні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Селянського фермерського господарства «Нива» ОСОБА_2 (далі - власник транспортного засобу), ОСОБА_3 (далі - винуватиця). Просив:
- стягнути з власника транспортного засобу 644 777,83 грн, з яких 144 777,83 грн - відшкодування майнової шкоди, а 500 000,00 грн - моральної;
- стягнути з винуватиці 500 000,00 грн компенсації моральної шкоди.
2. Мотивував так: 
- 9 грудня 2014 року близько 08:15 винуватиця, керуючи мікроавтобусом «Volkswagen Transporter-В», виїхала на зустрічну смугу на автодорозі «Київ - Суми - Юнаківка» в напрямку м. Суми та зіткнулася з автомобілем «Peugeot Partner», яким керував позивач;
- унаслідок аварії позивач і його пасажирка отримали травми середньої тяжкості, автомобіль був пошкоджений, постраждали люди та майно;
- поліція розпочала кримінальне провадження за порушення правил дорожнього руху. У цьому провадженні позивача визнали потерпілим, у 2016 році він подав цивільний позов і вимагав компенсацію за майнові збитки та моральну шкоду. Але у 2023 році суд закрив кримінальне провадження через те, що минув строк притягнення винуватиці до кримінальної відповідальності, а цивільний позов залишив без розгляду;
- збиток автомобілю становив 119 090,00 грн, витрати на лікування - 25 687,00 грн; позивачеві були серйозні травми, отримані внаслідок ДТП, він зазнав сильного болю, стресу, довгого лікування та реабілітації.
3. 11 червня 2024 рокуБобровицький районний суд Чернігівської області відмовив у задоволенні вимог до власника транспортного засобу, а вимоги до винуватиці задовольнив частково: стягнув з винуватиці на користь позивача 120 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, а в іншій частині вимог - відмовив; стягнув із винуватиці на користь держави 2 684,00 грн судового збору; стягнув із винуватиці на користь позивача 268,40 грн як частину сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову; скасував заходи забезпечення позову, застосовані згідно з ухвалою від 27 вересня 2023 року до власника транспортного засобу; заходи забезпечення позову, які застосовані тією ухвалою до винуватиці у вигляді арешту транспортного засобу «Honda CR-V», продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили. Мотивував, зокрема, так:
- власник транспортного засобу є неналежним відповідачем, винуватиця на час ДТП не перебувала з ним у трудових відносинах;
- цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу на момент ДТП була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - страховик);
- ДТП є страховим випадком, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність. Тому витрати має нести страховик, а різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою - особа, яка завдала шкоду;
- клопотань про залучення страховика співвідповідачем або третьою особою не було.
4. 27 червня 2024 року Бобровицький районний суд Чернігівської області ухвалив додаткове рішення, згідно з яким стягнув із позивача на користь СФГ «Нива» ОСОБА_2 2 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; у задоволенні інших вимог відмовив.
5. Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржив.
6. 21 листопада 2024 року Чернігівський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою:
(1) апеляційну скаргу винуватиці задовольнив: скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї на користь позивача відшкодування моральної шкоди та відмовив у задоволенні цієї вимоги. Мотивував так: визначення розміру та стягнення моральної шкоди є передчасним до залучення відповідачем страховика;
(2) апеляційну скаргу власника транспортного засобу задовольнив частково: додаткове рішення суду першої інстанції змінив, збільшивши з 2 000,00 грн до 10 000,00 грн суму стягнення з позивача на користь власника транспортного засобу витрат на професійну правничу допомогу. Мотивував складністю справи, тривалістю судового розгляду, ціною позову, принципами розумності та справедливості.
7. 3 січня 2025 року позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення і додаткове рішення суду першої інстанції. Мотивував, зокрема, тим, що винуватиця не пов`язана зі страховиком, не мала страхового полісу, керувала транспортним засобом без належних правових підстав (!), має самостійний обов`язок відшкодувати моральну шкоду, завдану вчиненим кримінальним правопорушенням.
8. 27 січня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження за цією скаргою.
9. 25 лютого 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Мотивував так: 
- необхідно відступити від висновку щодо покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування на страховика (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц;
- слід сформулювати інший висновок такого змісту:
право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. Відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика й одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду;
сучасна цивілістична доктрина виходить із того, що автономія волі учасників цивільних правовідносин є фундаментальною засадою приватного права. Цей підхід підтримується і практикою касаційного суду, який підкреслює, що завдання приватного права полягає у створенні умов для максимальної реалізації приватного інтересу особи. У цьому контексті констатація обов`язковості звернення потерпілого (кредитора) із заявою (позовом) до страхової компанії про відшкодування майнової та немайнової шкоди суперечить диспозитивному характеру цивільно-правового регулювання. Приватне право не може створювати для потерпілого (кредитора) штучні перешкоди в реалізації його приватного інтересу;
потерпілий (кредитор) може вільно, на власний розсуд обирати, як отримати відшкодування (компенсацію): (а) шляхом звернення з вимогою (позовом) до особи, яка завдала шкоди (боржника), про відшкодування цієї шкоди; (б) шляхом звернення із заявою (позовом) до страховика, в якого застрахована цивільна відповідальність особи, яка завдала шкоду; 
якщо кредитор (потерпілий) отримав все відшкодування від боржника, то останній набуває право вимоги до своєї страхової компанії, з якою він уклав договір страхування. Саме таке тлумачення повністю відповідає правилу тлумачення in favorem creditoris (на користь потерпілого (кредитора)) та здоровому глузду.

ІІ. ПІДСТАВИ ДЛЯ ВИСЛОВЛЕННЯ ОКРЕМОЇ ДУМКИ
10. Із висновком колег про необхідність передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду не погоджуємося. Вважаємо таке передання безпідставним.
11. По-перше, позивач погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови йому у відшкодуванні майнової шкоди. Цю відмову суд мотивував саме тим, що відповідачем за тією вимогою має бути страховик, а не власник транспортного засобу. Позивач цього не оспорює. Його вимоги до винуватиці, яка не є власником транспортного засобу, засновані на інших аргументах.
12. По-друге, позивач вважає, що винуватиця має нести самостійну (окрему від страховика та власника транспортного засобу) відповідальність тому, що вона керувала чужим транспортним засобом без належних правових підстав і не мала оформленого страхового полісу (останній був оформленим на власника транспортного засобу).
13. По-третє, позивач у касаційній скарзі ні про яке абсолютне право потерпілого на відшкодування шкоди тим, кого він обере відповідачем (винуватцем або страховиком) не писав, про жодні перешкоди у зверненні до страховика не стверджував. Це абсолютно узгоджується з підходом позивача до того, щоб не оскаржувати рішення суду першої інстанції.
14. В ухвалі 25 лютого 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виклав мотиви, які не пов`язані ні з аргументами касаційної скарги позивача, ні з діями останнього у цьому провадженні, а саме із відсутністю оскарження рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про відшкодування майнової шкоди та наполяганням у цій скарзі на тому, щоб рішення суду першої інстанції залишити в силі. З огляду на вказане не було жодних підстав передавати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду лише через незгоду частини колегії суддів із давно сформованою і усталеною судовою практикою.

ІІІ. ВИСНОВОК
15. Вважаємо, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав продовжити розгляд справи й ухвалити рішення щодо суті спору, а не передавати справу для відступу від висновків Великої Палати Верховного Суду у справі, в якій позивач (скаржник) запропонований колегією підхід не підтримує (повністю погоджується з рішенням суду першої інстанції, зокрема з відмовою у задоволенні вимоги про відшкодування майнової шкоди саме через те, що належним відповідачем (співвідповідачем) мав бути страховик) і має суттєво інше, ніж у колегії суддів, бачення того, чому відповідальність за завдану моральну шкоду слід покласти на винуватицю, в якої був відсутній страховий поліс, і яка керувала транспортним засобом без належних правових підстав.

Судді Д. А. Гудима

Є. В. Краснощоков