Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 р. № 520/20139/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Г.Сковороди, буд. 46, код ЄДРПОУ 43983495) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 21.03.2025 року № 0024401-2417-2030 UA63120270000028556.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що з 15.02.2023 ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень 1-го поверху №№ 14-25 загальною площею 352,9 кв.м, розташованих у літ. «И/1-2» за адресою: АДРЕСА_2 . 
Підставою набуття права власності є договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 15.02.2023 та зареєстрований у реєстрі за №151. Право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.02.2023, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з технічним паспортом на виробничий будинок, виготовленим станом на 01.11.2018, нежитлова будівля літ. «И/1-2» є виробничим будинком, а нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 14-25 загальною площею 352,9 кв.м, розташовані у вказаній будівлі, за цільовим призначенням є складськими та гаражними приміщеннями.
Головним управлінням ДПС у Харківській області сформовано податкове повідомлення-рішення від 21.03.2025 №0024401-2417-2030-UA63120270000028556, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 податковий рік у розмірі 3940,72 грн. 
04.04.2025 представник позивача звернувся до Головного управління ДПС у Харківській області із заявою про проведення звірки даних щодо податкового повідомлення-рішення від 21.03.2025 у порядку підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.
За результатами розгляду зазначеної заяви Головним управлінням ДПС у Харківській області складено листом від 16.04.2025 №21329/6/20-40-24-17-22 відмовлено у скасуванні податкового повідомлення-рішення від 21.03.2025 та у формуванні нового податкового повідомлення-рішення, із зазначенням про необхідність надання до Державного реєстру речових прав документів, які підтверджують, що нежитлова будівля літ. «И/1-2» є виробничим будинком. 
20.05.2025 представник позивача повторно звернувся до Головного управління ДПС у Харківській області із заявою в порядку досудового врегулювання спору щодо податкового повідомлення-рішення від 21.03.2025.
Листом від 03.06.2025 №32053/6/20-40-24-17-22 Головне управління ДПС у Харківській області надало відповідь на заяву від 20.05.2025, у якій зазначило про відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення та формування нового податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до змісту податкового повідомлення-рішення від 21.03.2025 об`єктом оподаткування визначено нежитлову будівлю загальною площею 352,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , а ставку податку застосовано у розмірі 1 відсотка від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2023.
Позивач, не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України).
У відповідності до пункту 1.1 статті 1 ПК України, зазначений кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до пп. 4.1.1 п. 4.1 статті 4 ПК України кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 статті 16 ПК України передбачений обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку та строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 ПК України).
Підстави, порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачені статтею 266 ПК України.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту "б" підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.
Об`єктом оподаткування, відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, стали об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2. пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, зокрема, для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.
Підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Згідно з підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Відповідно до положень Податкового кодексу України, на підставі ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", керуючись ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", на 11 сесії Харківської міської ради прийнято рішення від 22.02.2017 №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", яким зокрема, встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори. Згідно п. 4 рішення №542/17 набрало чинності з 01.03.2017.
Згідно з Додатком № 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" від 22.02.2017 № 542/17 ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб встановлюються у відсотках до мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування.
Пунктом 5 додатку 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання Про місцеві податки і збори у місті Харкові від 22.02.2017 № 542/17, в редакції змін внесених рішенням Харківської міської ради від 28.11.2018 № 1284/18, встановлено, що ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні 1 відсоток; 2) будівлі офісні 1 відсоток; 3) будівлі торговельні 1 відсоток; 4) гаражі 0,1 відсотка; 5) будівлі промислові та склади 0,25 відсотка; 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі 0 відсотків; 8) інші будівлі 0,1 відсотка.
З матеріалів справи встановлено, що розмір податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні за 2023 рік визначений відповідачем із застосуванням ставки податку у розмірі 1 відсоток від мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2023 за 1 кв.м. нерухомості, тобто як для об`єктів нежитлової нерухомості, віднесених до будівель готельних, офісних, торговельних або будівель для публічних виступів, відповідно до Додатку №1 до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17.
Разом з тим, у спірних правовідносинах при визначенні належності спірного об`єкта до відповідного виду нежитлової нерухомості контролюючий орган виходив виключно з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у яких відсутня інформація про підтип нерухомого майна та його функціональне призначення.
Суд зазначає, що відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом не лише на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а й на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Таким чином, законодавець прямо передбачив альтернативні джерела встановлення характеристик об`єкта нерухомого майна для цілей оподаткування, а тому посилання відповідача виключно на дані реєстру як на єдину підставу для визначення виду спірного об`єкта та, відповідно, ставки податку, не ґрунтуються на повному та правильному застосуванні положень статті 266 ПК України.
Як встановлено судом, 04.04.2025 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про проведення звірки даних щодо спірного податкового повідомлення-рішення в порядку підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України. До цієї заяви були долучені документи на підтвердження характеристик спірного об`єкта нерухомості, у тому числі технічний паспорт, виготовлений станом на 01.11.2018, згідно з яким нежитлова будівля літ. «И/1-2» є виробничим будинком, а належні позивачу нежитлові приміщення 1-го поверху №№14-25 є складськими та гаражними приміщеннями.
Відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України платники податку мають право звернутися до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку, розміру загальної площі таких об`єктів, права на користування пільгою із сплати податку, розміру ставки податку та нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Суд зазначає, що після подання позивачем документів на підтвердження характеристик належного йому об`єкта нерухомості у відповідача виник обов`язок надати їм належну оцінку та перевірити, чи відповідає застосована ставка податку дійсним характеристикам цього об`єкта.
Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що через відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про підтип нерухомого майна податковий орган був позбавлений можливості визначити іншу ставку податку, ніж 1 відсоток.
Так, зі змісту листів Головного управління ДПС у Харківській області від 16.04.2025 №21329/6/20-40-24-17-22 та від 03.06.2025 №32053/6/20-40-24-17-22 вбачається, що відповідач, відмовляючи у скасуванні спірного податкового повідомлення-рішення та формуванні нового, фактично виходив із того, що позивач мав забезпечити внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з метою підтвердження того, що нежитлова будівля літ. «И/1-2» є виробничим будинком.
Суд зазначає, що пункт 58 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, на який посилається відповідач, регламентує порядок вчинення реєстраційних дій державним реєстратором та не встановлює для власника нерухомого майна окремого обов`язку щодо внесення до реєстру додаткових відомостей саме для цілей податкового адміністрування.
З аналізу наведених відповідачем положень Порядку №1127 не вбачається існування механізму, відповідно до якого власник уже зареєстрованого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно окремі уточнення щодо функціонального призначення будівлі лише з мотивів правильного визначення контролюючим органом ставки податку.
Суд зауважує, що факт відсутності у реєстрі відомостей про функціональне призначення об`єкта нерухомості не надає контролюючому органу права довільно відносити такий об`єкт до категорії тих, для яких рішенням органу місцевого самоврядування встановлена максимальна ставка податку 1 відсоток.
Суд звертає увагу, що за змістом пункту 5 Додатку №1 до рішення Харківської міської ради від 22.02.2017 №542/17 у редакції, чинній станом на 01.01.2023, ставка податку у розмірі 1 відсоток встановлена лише для чітко визначених видів нежитлової нерухомості, а саме: будівель готельних, будівель офісних, будівель торговельних та будівель для публічних виступів. Для гаражів та інших будівель встановлено ставку 0,1 відсотка, а пункт 5, який раніше стосувався будівель промислових та складів, був виключений рішенням Харківської міської ради від 28.11.2018 №1284/18.
Отже, у 2023 році для спірних правовідносин значення має не загальне припущення контролюючого органу щодо нежитлового характеру об`єкта, а саме встановлення того, чи відноситься цей об`єкт до однієї з категорій, для яких рішенням міської ради прямо передбачена ставка 1 відсоток.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що належні позивачу нежитлові приміщення є будівлями готельними, офісними, торговельними або будівлями для публічних виступів.
Водночас долучений позивачем технічний паспорт, який не був спростований відповідачем належними доказами, свідчить про те, що нежитлова будівля літ. «И/1-2» є виробничим будинком, а приміщення позивача у цій будівлі є складськими та гаражними приміщеннями.
Суд бере до уваги, що технічний паспорт є документом технічної інвентаризації, який містить відомості про склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта нерухомого майна, а тому є належним та допустимим доказом для встановлення характеристик спірного об`єкта нерухомості.
Суд також враховує, що обов`язок доказування правомірності свого рішення в адміністративній справі покладається на суб`єкта владних повноважень. 
Водночас, відповідачем не надано жодного належного доказу, який би підтверджував віднесення спірного об`єкта нерухомості до категорії об`єктів, для яких у 2023 році встановлено ставку 1 відсоток. 
Посилання відповідача у відзиві на автоматичний режим нарахування податку засобами інформаційно-телекомунікаційної системи «Податковий блок» не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені законом, і не спростовує обов`язку контролюючого органу правильно застосувати ставку податку.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення неправильно визначено вид спірного об`єкта нежитлової нерухомості та без достатніх правових підстав застосовано ставку податку у розмірі 1 відсоток.
Разом з тим, суд зазначає, що позивач у даній справі не заперечує сам факт наявності у нього обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а оспорює лише правильність визначення ставки податку та, як наслідок, розміру податкового зобов`язання.
Зміст позовної заяви свідчить, що, на думку позивача, до спірного об`єкта підлягає застосуванню ставка 0,1 відсотка, а належний до сплати розмір податку за 2023 рік становить 394,08 грн, а не 3940,72 грн, як це визначено відповідачем.
За таких обставин суд вважає, що належним способом захисту прав позивача у цій справі є скасування спірного податкового повідомлення-рішення в частині суми податкового зобов`язання, визначеної відповідачем понад розмір, який підлягав нарахуванню з урахуванням ставки 0,1 відсотка.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2023 становила 6700 грн. Застосування ставки 0,1 відсотка означає, що податок за 1 кв.м. бази оподаткування становить 6,7 грн.
З урахуванням загальної площі спірного об`єкта 352,9 кв.м. розмір податку за повний 2023 рік при ставці 0,1 відсотка становить: 352,9 кв.м. х 6,7 грн = 2364,43 грн.
Водночас, як вбачається із спірного податкового повідомлення-рішення та з урахуванням дії рішень Харківської міської ради щодо пільг з місцевих податків за 2023 рік, нарахування податку фактично здійснено лише за відповідний частковий період 2023 року, а саме за 2 місяці, що позивачем у позовній заяві визначено як період з 01.02.2023 по 31.03.2023, та щодо чого відповідач не навів окремих заперечень стосовно самого періоду розрахунку.
Таким чином, місячний розмір податку при ставці 0,1 відсотка становить: 2364,43 грн / 12 = 197,04 грн.
Відтак за 2 місяці 2023 року розмір податку становить: 197,04 грн х 2 = 394,08 грн.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 21.03.2025 №0024401-2417-2030-UA63120270000028556 в частині визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік у сумі 3546,64 грн.
В іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами ст.139 КАС України.
В адміністративному позові позивач також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу.
09.09.2025 від відповідача до суду надійшли заперечення проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно зі ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАС України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).
Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі позивачем до суду надано копії договору № 4/2024 про надання правничої (правової) допомоги від 03.07.2024; додаткової угоди № 2 до Договору № 4/2024 про надання правничої (правової) допомоги від 03.07.2024 від 16 червня 2025 року; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за Договором № 4/2024 про надання правничої (правової) допомоги від 03.07.2024 року в Харківському окружному адміністративному суді по справі № 520/20139/25; квитанції №291259683.1 від 03.09.2025 про сплату послуг за договором у загальному розмірі 3000 грн.
Положеннями ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Враховуючи встановлені обставини та положення вищезазначеної норми права, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правничу допомогу є співмірними, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Г.Сковороди, буд. 46, код ЄДРПОУ 43983495) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 21.03.2025 №0024401-2417-2030-UA63120270000028556 в частині визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік у сумі 3546,64 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Г.Сковороди, буд. 46, код ЄДРПОУ 43983495) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень). 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 19 березня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях