ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/616/25 пров. № А/857/48482/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю у справі за його адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
суддя у І інстанції Сподарик Н.І., 
час ухвалення судового рішення не зазначено,
місце ухвалення судового рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 22 жовтня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 у справі №380/616/25 визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо зменшення ОСОБА_2 у довідці №1159/12/19722 від 12.12.2024 станом на 01.01.2023 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 у справі №380/15930/24, розміру надбавки за особливості проходження служби з 78% до 1% та премії з 216% до 10%.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ОСОБА_1 довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, у якій на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” та Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, вказати надбавку за особливості проходження служби у розмірі 78% посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; розмір премії – 216% посадового окладу.
15.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у справі № 380/616/25.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 у задоволенні вказаної заяви було відмовлено, оскільки не встановлено підстав для застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив вказану ухвалу скасувати та задовольнити його заяву. У обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на виконання рішення суду у справі №380/616/25 відповідач обрахував основні та додаткові види грошового забезпечення у неправильному розмірі, а тому вважає, що суд був зобов`язаний встановити судовий контроль для захисту прав позивача.
Відповідно до частини 3 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Положеннями частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду (частина 4 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Аналіз зазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Як слідує з матеріалів електронної справи, на виконання рішення суду від 04.04.2025 у справі №380/616/25 відповідачем виготовлено довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023, в якій зазначено розміри надбавки за особливості проходження служби - 78% та премії - 216%.
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_2 у повній мірі виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 у справі №380/616/25.
Разом із тим, між позивачем та відповідачем після виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 у справі №380/616/25 виникли нові спірні правовідносини щодо зазначення (невірного зазначення) конкретних розмірів та сум основних і додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії ОСОБА_1 станом на 01.01.2023.
Апеляційний суд звертає увагу, що при ухваленні рішення суд не вирішував питання про конкретні розміри грошового забезпечення, які належить зазначити відповідачу у новій довідці. Відтак, спірні правовідносини перебувають поза межами процедур судового контролю, передбачених статтями 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки утворюють з урахуванням фактичних обставин цієї справи та рішення суду у ній самостійний окремий предмет позову.
Таким чином дана обставина є підставою для звернення в суд з новим позовом, а не застосування норм статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у межах справи №380/616/25.
Апеляційний суд зазначає, що встановленні обставини в свою чергу виключають можливість розгляду вказаного питання у даній справі та може становити самостійний публічно-правовий спір і, відповідно, вирішенню у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягає.
Враховуючи наведені правові норми та фактичні обставин справи, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_1 всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.
Таким чином, наведені скаржником доводи апеляційної скарги не спростовують правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального закону.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи зазначене процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі №380/616/25 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар