ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року
м. Харків

справа №643/12053/20
провадження № 22-ц/818/179/26

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Лаєвської Марини Леніківни на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 травня 2024 року, постановленого під головуванням судді Афанасьєва В.О., -
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2020 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом, в якому просила усунути ОСОБА_2  від права на спадкування за законом після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 травня 2024 року позов задоволено. Усунуто від права на спадкування за законом ОСОБА_2 після смерті свого батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Лаєвська Марина Леніківна просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з цим рішення суду є неправомірним та підлягає скасуванню.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за життя спадкодавця не турбувався про нього, не підтримував його матеріально, фактично ухилився від виконання свого обов`язку, як сина, щодо його утримання та надання йому допомоги, у зв`язку з цим вважає, що наявні підстави для усунення відповідача від права на спадкування.
Проте такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 20.09.2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 20, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що складено відповідний актовий запис про смерть за № 2076, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 10)
Причиною смерті ОСОБА_3 стало злоякісне новоутворення шлунку.
Після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу№ 307П/2020 (а.с. 75-89).
Зі спадкової справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 , який є сином померлого ОСОБА_3 , що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 28.05.2020, та ОСОБА_1 , яка є дружиною померлого ОСОБА_3 .
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалсь на те, що, що 20.02.2005 між позивачем по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб. З 25.06.2008 чоловік перебував на інвалідності, як ліквідатор аварії Чорнобильський АЕС та мав слабке здоров`я. Перебував на обліку та кожного року лікувався у КЗОЗ «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення», що підтверджується відповідними медичними документами». У 2019 року стан здоров`я чоловіка позивача погіршився і під час обстеження в період з 06.12.2019 по 20.12.2019 у неврологічному відділені КЗОЗ «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» у нього було виявлено онкологічне захворювання. Хвороба була дуже агресивною і шансів на одужання майже не було. З лікарні чоловіка виписали додому з рекомендаціями здійснювати паліативне лікування, яке фактично мало лише полегшити страждання чоловіка, пов`язані з хворобою. ОСОБА_1 піклувалась про свого чоловіка до останньої хвилини його життя, доглядала за ним, як могла, купувала ліки, хоча сама при цьому є також інвалідом ІІ групи. Відповідач ніякої допомоги не надавав. Перед смертю чоловік запросив до себе родичів, в тому числі й відповідача та оголосив свої побажання щодо спадкування майна, яке полягало в тому, щоб саме позивач успадкувала земельну ділянку та недобудований дачний будиночок. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік ОСОБА_3 помер. Згідно довідки про причину смерті № 10-12/253/л/20, виданої відділенням № 2, судово-медичної експертизи трупів 07.02.2020, причиною смерті ОСОБА_3 зазначено- Злоякісне новоутворення шлунку. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з частини земельної ділянки, кадастровий номер 6310137500:08:003:0057, площею 00588 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , садівничого товариства «50 років Жовтня», квартал НОМЕР_3 ділянка № НОМЕР_4 .Фактично, зазначена земельна ділянка була придбана нею з чоловіком під час шлюбу, за спільні кошти, що підтверджуються договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16.03.2013, посвідченого ПН ХМНО Руденко .Є. 02.07.2020 ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, звернулась до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті її чоловіка і їй стало відомо, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 вже відкрита 28.05.2020 за заявою відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що є рідним сином ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_3 , його рідний син ОСОБА_2 жодним чином не піклувався про свого батька, який фактично потребував його допомоги будучи у безпорадному стані. Відповідач не відвідував батька та не цікавився станом його здоров`я, вів аморальний спосіб життя, не допомагав ні матеріально, ні фізично, ні морально, його цікавили тільки гроші від батька, поки у батька була можливість їх надавати. Таким чином, вважає, що на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України, відповідача по справі ОСОБА_2 має бути усунено від права на спадкування після смерті батька, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, він ухилявся від надання йому допомоги.
Відповідно до ч. 5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.6 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, правило абз. 2 ч.3 ст.1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).
При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. 
Правило ч. 5. ст.1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Таким чином, при вирішенні справи про усунення особи від права на спадщину на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України потрібно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.
Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
Таким чином, ухилення від надання допомоги спадкодавцеві характеризується умисною формою вини.
Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК Українимає значення сукупність таких обставин: 1) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 2) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи; 3) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.
Відповідно до положень ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано переконливих доказів умисного ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю чи його бездіяльності, спрямованої на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Окрім цього, не надано і доказів потреби спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другійстатті 1259 ЦК України. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів, у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Суд першої інстанції задоволняючи позовні вимоги помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Наявні в матерілах справи виписки з лікарні, з яких вбачається, що ОСОБА_3 перебував на обліку та кожного року лікувався у КЗОЗ «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» стосуються статусу особи, що постаждала внаслідок ЧАЕС та не свідчить про безпорадність його стану.
Позивач не заперечує, що під час обстеження в період з 06.12.2019 по 20.12.2019 у неврологічному відділені КЗОЗ «Обласний клінічний спеціалізований диспансер радіаційного захисту населення» у ОСОБА_3 було виявлено онкологічне захворювання.
Доказів звернення спадкодавця до відповідача за допомогою та ухилення останнього від надання такої допомоги матеріали справи не містять.
Даних про умисне ухилення відповідача від надання допомоги матеріали справи не містять.
Посилання позивача на те, що перед смертю чоловік запросив до себе родичів, в тому числі й відповідача та оголосив свої побажання щодо спадкування майна, яке полягало в тому, щоб саме позивач успадкувала земельну ділянку та недобудований дачний будиночок не свідчить про ухилення відповідача від надання допомоги.
Даних щодо наявності заповіту на користь позивача матеріали справи не містять.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для усунення відповідача від права на спадкування не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами 1, 2, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України з урахування задоволення апеляційної скарги колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1008,96 грн. сплачений за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Лаєвської Марини Леніківни задовольнити.
Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова