Справа № 946/6138/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності протиправною, надання документів та зобов`язання розглянути заяву
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не наданні відповіді на адвокатські запити № 157-/06-25м від 17.06.2025 та повторний від 11.07.2025; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 надати представнику позивача - адвокату Панченку В.М. - засвідчені копії протоколів та/або постанов про адміністративні правопорушення за ст.ст. 210, 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , або письмово повідомити про їх відсутність до суду; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 , подану через представника, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пункту 51 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, та ухвалити відповідне рішення.
В обґрунтування позовних вимог представником позивача у позовній заяві зазначено, що на звернення до ІНФОРМАЦІЯ_16 ОСОБА_1 отримав відповідь про те, що йому особисто потрібно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Для надання правової допомоги ОСОБА_1 звернувся до адвоката Панченко Віктора Миколайовича. Був підписаний договір №157/06/25 від 15.06.2025 та виданий ордер про надання правої допомоги серії АІ № 1934525 від 27.06.2025 р. та було відправлено адвокатський запитом від 30.06.2025 р за №30/06-25 про надання копій адміністративного протоколу за ст. 210, 210-1 КУпАП та постанови про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 . Запит було прийнято, про що є скріншот підтвердження, а також одержано підтвердження вручення. Відповідь на адвокатський запит від 30.06.25 р за № 30/06-25 адвокатом отримано не було. 
11.07.2025р було підготовано повторний адвокатський запит від 11.07.2025 р за №11/07-25 та відправлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогою: 1.Надати наявну інформацію щодо можливого складання протоколів про адміністративні правопорушення за статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 ; 2.Засвідчену копію (копії) протоколу (протоколів) про адміністративне правопорушення за статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо такі були складені стосовно ОСОБА_1 ; 3.Засвідчену копію (копії) постанови (постанов) про притягнення до адміністративної відповідальності, якщо такі були винесені стосовно ОСОБА_1 4.Про розгляд адвокатського запиту повідомити у відповідності до ч. 2 статті 24 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту та надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом у хронологічному порядку до поставлених запитань на ел. адресу: ІНФОРМАЦІЯ_4 . Адвокатський запит було прийнято до розгляду, що підтверджується скріншотом повідомлення. Станом на 06.08.2025 відповідь надана не була.
Представник позивача повідомляє що між його клієнтом ОСОБА_1 зареєстрований шлюб з ОСОБА_2 : В зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народились ІНФОРМАЦІЯ_5 , 2016 р.н. та 2024 р.н. На підставі вище вказаних документів Позивач ОСОБА_1 , є військовозобов`язаним і перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 та має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно з пунктом 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пунктом 56 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560.
Також представник позивача вказує, що частиною 2 статті 24 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що орган державної влади, до якого адресовано адвокатський запит, зобов`язаний надати запитувану інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Відповідач, проігнорувавши два адвокатські запити, допустив протиправну бездіяльність, що обмежує право позивача на професійну правничу допомогу та захист.
Представник позивача також стверджує, що не надання інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 про наявність чи відсутність адміністративних правопорушень (ст. 210, 210-1 КУпАП) та постанов про притягнення до відповідальності, а також не розгляд заяви про відстрочку ставить позивача ОСОБА_1 в не визначене правове становище, створює ризик не правомірного оголошення його в "розшук" ІНФОРМАЦІЯ_16.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.08.2025 року передано за підсудністю справу №946/6138/25 до Одеського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 адміністративний позов залишено без руху, позивачу повідомлено про необхідність усунути недоліки шляхом надання до суду доказів сплати судового збору.
Ухвалою суду від 21.10.2025 року судом відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Також ухвалою суду від 21.10.2025 витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1  інформацію з її документальним підтвердженням щодо перебування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на обліку із зазначенням відомостей, зокрема, але не виключно: дата взяття на облік військовозобов`язаних осіб, дата проходження ВЛК, відомості щодо наявності підстав для виключення з обліку, надання відстрочки (з документальним підтвердженням таких підстав), рішень прийнятих за результатом розгляду заяви позивача, тощо.
Ухвалу від 21.10.2025 направлено засобом електронного зв`язку на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується довідкою, яка формується автоматично, від 24.10.2025 року.
У зв`язку з відсутністю отримання від відповідача повідомлення про отримання електронного документу, копія ухвали суду від 21.10.2025 року направлена засобом поштового зв`язку на адресу: АДРЕСА_2 , яка отримана відповідачем 21.01.2026.
Станом на дату прийняття даного рішення відзив на позов до суду від відповідача не надійшов.
24.02.2026 представником відповідача на виконання ухвали суду від 21.10.2025 подано інформаційну довідку з додатками.
Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є громадянином України, що підтверджено паспортом громадянина України № НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.06.2025 №1/7711 ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту З частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (багатодітний батько) на строк до 06 серпня 2025 року.
Між ОСОБА_1 (клієнт) та Панченко В.М. (адвокат, виконавець) укладено договір про надання правової допомоги №157/06-25, який підписаний цифровими електронними підписами (час підпису 13.06.2025 15:37:35).
30.06.2025 року адвокатом Панченко В.М., в інтересах ОСОБА_1 , складено та направлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 засобом електронного зв`язку адвокатський запит №30/06-25, зміст якого полягає в наступному:
«Мною, на підставі договору від 17.06.2025 р за № 157-/06-25м та ордеру про надання правової допоммоги серії АІ № 1935950р від 17.06.2025 р надається правова допомога ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо надання копії протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 210, 210-1 КУпАП та копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . 
Відповідно до статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» піл час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами; збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази; а також користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами,
Статтею 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється. Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. 
Відповідно до пункту 1 статті 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» однією з гарантій адвокатської діяльності с заборона перешкоджати її здійсненню, за порушення якої передбачена кримінальна відповідальність згідно зі статтею 397 Кримінального кодексу України (втручання в діяльність захисника чи представника особи). 
Під час надання правничої допомоги виникла необхідність в отриманні відповідної інформації, а саме відомостей про факти, що можуть бути використані як докази, яка наявна в розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З метою повного та всебічного захисту прав та інтересів Клієнта, а також для формування належної правової позиції, необхідно з`ясувати причини розшуку, а також можливі факти притягнення Клієнта до адміністративної відповідальності. 
В контексті розгляду питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про військовий облік або мобілізацію, а саме за статтями 210 та 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є важливим дотримання процедури, встановленої чинним законодавством.
Звертаю Вашу увагу на правову позицію, викладену, зокрема, в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/31249/24, яке підкреслює необхідність належного оформлення процесуальних документів та дотримання прав особи, яка притягається до відповідальності. 
На підставі вище викладеного та відповідно до ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», прошу Вас надати наступну інформацію та копії документів щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_10 . Пояснення щодо причин та підстав розшуку ОСОБА_1 , зазначених у додатку «ІНФОРМАЦІЯ_17». 
1. Наявну інформацію щодо можливого складання протоколів про адміністративні правопорушення за статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 ; 
2. Засвідчену копію (копії) протоколу (протоколів) про адміністративне правопорушення за статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо такі були складені стосовно ОСОБА_1 
3. Засвідчену копію (копії) постанови (постанов) про притягнення до адміністративної відповідальності, якщо такі були винесені стосовно ОСОБА_1 
4. Про розгляд адвокатського запиту повідомити у відповідності до ч. 2 статті 24 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту та надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом у хронологічному порядку до поставлених запитань на ел. адресу: ІНФОРМАЦІЯ_4 , 
5. Завчасно вдячний за оперативне та повне надання запитуваної інформації.».
01.07.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 засобом електронного зв`язку повідомлено адвоката Панченка В.М. про отримання адвокатського запиту та передання його для опрацювання.
11.07.2025 року адвокатом Панченко В.М. скеровано до ІНФОРМАЦІЯ_3 засобом електронного зв`язку адвокатський запит №11/07-25 ідентичного змісту та повторно просив надати зазначену в запиті інформацію.
Представник позивача зазначає, що 08.08.2025 ним була отримана відповідь на адвокатський запит у паперовому вигляді.
Листом від 08.07.2025 №1/8088, який відповідно до штемпелю на поштовому конверті відправлено адвокату ОСОБА_3 02.08.2025, ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив: 
«Відповідно до Порядку проведення призову громадян на військ під час мобілізації, особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024 р. (зі змінами), за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів була сформована повістка про виклик гр. ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) на 07.03.2025p., o 09.00 год., до ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) для уточнення даних та направлена на адресу Вашого клієнта ( АДРЕСА_3 ) засобами АТ «УКРПОШТА». За викликом по повістці у призначений час Ваш клієнт не прибув.
Також зазначаємо, що звірка контактних даних ОСОБА_1 відбулась за допомогою електронного застосунку «ІНФОРМАЦІЯ_17 лише 18.10.2024 року. Таким чином, за не уточнения вчасно облікових даних (ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») та не прибуття за повісткою 17.03.2025 року за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_3 №16466201 гр. ОСОБА_1 був переданий у розшук, як такий що порушив вимоги ст. 210 КУПАП Порушення призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку.
До адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 не притягувався.».
Разом з тим, представником ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання вимог ухвали суду від 21.10.2025 надано до суду довідку, в якій зазначено таке:
«Відповідно даних з Єдиного державного реєстру призовників військовозобов`язаних та резервістів гр. ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з 27.05.2013 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відомості в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервісті про проходження медичного огляду військово-лікарською комісією гр. ОСОБА_1 відсутні. 
Підстави для виключення з військового обліку у гр. ОСОБА_1 відсутні.
Заява подана позивачем в червні 2025 про надання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією за п. 3 част. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» комісією з надання відстрочок при ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянута та за результатами її розгляду протоколом №10 від 25.06.2025 ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі п.3 част.1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (багатодітний батько) терміном до 06 серпня 2025 року. 
В подальшому позивач правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не користувався. Згідно з відомостями з АІКС «ІНФОРМАЦІЯ_18» ОСОБА_1 не прибув вчасно за повісткою 07.03.2025 о 09.00 год., направленою на його адресу: АДРЕСА_4 засобами АТ « У КРПОШТА». 
У зв`язку із порушенням вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» 17.03.2025 було направлено звернення до Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області для доставки правопорушника ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення.».
Не погоджуючись з бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 12 названого Закону встановлено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради. (частина перша статті 13).
Згідно зі статтею 23 Закону № 2939-VI оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України.
У той же час, відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правничої допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правничої допомоги, зокрема звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
Правове регулювання відносин щодо внесення і розгляду адвокатського запиту визначено статтею 24 Закону № 5076-VI, зокрема, детально регламентовано перелік адресатів, до яких може бути направлено адвокатський запит, вимоги до такого запиту, питання строків розгляду адвокатських запитів та порядку відшкодування витрат.
Так, адвокатським запитом є письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.
До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.
Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.
Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.
У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації.
Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.
Отже, питання права на отримання запитуваної інформації перебуває у площині двох законів Закону №2939-VI і Закону №5076-VI.
Верховний Суд, зокрема, у постановах від 21.03.2024 у справі №640/7688/21 та від 29.05.2025 у справі № 580/4827/24 за результатами аналізу вищенаведених положень чинного законодавства дійшов таких висновків щодо правозастосування:
- якщо говорити про запит на отримання публічної інформації у сенсі Закону №2939-VI, то запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. При цьому, розпорядниками такої інформації є суб`єкти, названі у статті 13 цього Закону;
- якщо ж йдеться про адвокатський запит у розумінні Закону №5076-VI, то на відміну від запиту на отримання публічної інформації, такий може бути адресований як суб`єктам владних повноважень та юридичним особам, так і приватним особам;
- основною відмінністю між запитом на отримання публічної інформації (1) і адвокатським запитом (2) є те, що перший може стосуватися будь-якої публічної інформації, незалежно від того, стосується вона запитувача чи ні, а другий інформації, необхідної адвокату для надання правової допомоги клієнту. Тобто метою звернення адвоката з адвокатським запитом є виключно належне виконання договору про надання правової допомоги. Це узгоджується з приписами статті 24 Закону №5076-VI, якою передбачено обов`язок адвоката додавати до адвокатського запиту посвідчені ним копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
При цьому, як неодноразово у своїх постановах вказувала Велика Палата Верховного Суду, сам по собі адвокатський запит не є запитом про надання публічної інформації, оскільки може бути адресований не лише розпорядникам публічної інформації, визначеним Законом №2939-VI, а більш широкому колу суб`єктів (постанови ВП ВС від 29.04.2020 у справі №826/2106/17, від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а).
Суд зауважує, що Закон № 5076-VI не містить заборони запитувати в адвокатському запиті публічну інформацію, якщо це необхідно для захисту інтересів клієнта. Тобто, адвокатський запит може стосуватися й надання публічної інформації. Але, у такому разі адвокат у запиті, крім посилання на відповідні статті Закону № 5076-VI, зобов`язаний послатися й на відповідні статті Закону № 2939-VI, як на підставу для отримання інформації, яка підпадає під визначення публічної, а також дотриматися вимог останнього й звернути увагу суб`єкта, якому адресовано адвокатський запит, на його статус розпорядника публічної інформації.
Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі № 520/13981/21.
Також варто звернути увагу на те, що за змістом статті 24 Закону № 5076-VI відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.
Поряд із цим, за змістом статей 10, 23 Закону № 2939-VI відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені. Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Таким чином, окрім уже згаданих відмінностей запиту на отримання публічної інформації і адвокатського запиту, вони відрізняються також і наслідками відмови в отриманні запитуваної інформації.
Як встановлено судом зі змісту адвокатських запитів ОСОБА_3 від 30.06.2025 та 11.07.2025, вони направлені до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою отримання інформації щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та надання копій відповідних документів. Тобто, запитувана в адвокатському запиті інформація стосується приватноправових відносин між адвокатом (позивачем) і клієнтом ( ОСОБА_1 ), яку адвокат бажав отримати з метою надання правової допомоги клієнту.
В адвокатському запиті Панченко В.М. посилався виключно на норми Закону №5076-VI та не вказував, що запитувана інформація є публічною у розумінні Закону № 2939-VI.
Станом на день звернення до суду з даною позовною заявою адвокат ОСОБА_3 відповіді на адвокатські запити на отримав.
Отже, фактично у цьому випадку має місце ненадання відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 на адвокатський запит адвоката, а не про відмову у наданні позивачу доступу до публічної інформації. 
Разом з тим, після подання даного позову до суду на адресу адвоката Панченка В.М. надійшла відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо запитуваної інформації, в якій зокрема зазначено про те, що позивач ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не притягувався.
Відповідно до заявлених вимог позивач просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 надати представнику позивача - адвокату Панченку В.М. - засвідчені копії протоколів та/або постанов про адміністративні правопорушення за ст.ст. 210, 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , або письмово повідомити про їх відсутність до суду, обґрунтування щодо порушень відповідачем вимог Законом №2939-VI позовна заява не містить.
Зазначене у сукупності не дає можливості вважати такий адвокатський запит одночасно й запитом на отримання публічної інформації.
Відтак, у спірному випадку не йдеться про спір фізичної особи із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.
В свою чергу, суд зауважує, що позивачем в даній справі є ОСОБА_1 , а предметом спору є бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на адвокатський запит, який не є запитом на отримання публічної інформації, а поданий адвокатом з метою надання правової допомоги клієнту, тобто позивачу.
В адміністративному позові представник позивача зазначає про те, що відповідач своєю бездіяльністю обмежує право позивача на професійну правничу допомогу та захист.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.
Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Тож завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом.
Згідно із висновком, сформованим в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у наявності у особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Тобто, обов`язковою умовою судового захисту є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів безпосередньо позивача з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Згідно усталеного підходу, який знаходить своє відображення в багатьох судових рішеннях Верховного Суду, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення (подібний за змістом висновок висловлений, зокрема, Верховним Судом у постанові від 14.02.2022 у справі № 200/9772/18-а).
Отже, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулося порушення її прав.
Між тим, на підставі викладеного, суд доходить висновку, що ненадання відповіді на вищезазначені адвокатські запити порушують права саме адвоката, як особи, яка для виконання взятих на себе обов`язків звернулась у встановленому порядку до відповідного суб`єкта з метою отримання інформації, у зв`язку з чим саме адвокат, як позивач має бути ініціатором судового провадження.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).
На підставі викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не наданні відповіді на адвокатські запити № 157-/06-25м від 17.06.2025 та повторний від 11.07.2025; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 надати представнику позивача - адвокату Панченку В.М. - засвідчені копії протоколів та/або постанов про адміністративні правопорушення за ст.ст. 210, 210-1 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , або письмово повідомити про їх відсутність до суду, з огляду на те, що відповідачем не порушено прав саме позивача ОСОБА_4 , а правовідносини виникли між адвокатом Панченко В.М. та ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Також суд враховує, що 02.08.2025 відповідач листом від 08.07.2025 надав відповідь адвокату Панченку В.М. на адвокатський запит від 30.06.2025 щодо порушених питань.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 , подану через представника, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та пункту 51 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, та ухвалити відповідне рішення, суд зазначає таке.
Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Зокрема, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (ст.1 Закону № 3543-ХІІ).
Відповідно до ч.8 ст.4 Закону № 3543-ХІІ з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Так, статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначені категорії осіб, які мають право отримати відстрочку під час мобілізації та підстави такої відстрочки.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560).
Приписами п. 56 Порядку № 560 визначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Абз. 1 п. 58 Порядку № 560 передбачено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) ІНФОРМАЦІЯ_16 або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
За правилами п. 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7.
Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Як видно з матеріалів справи, позивач є батьком трьох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , що підтверджується наявними у справі свідоцтвами про народження дітей.
Матір`ю дітей є ОСОБА_8 , з якою позивач перебуває у шлюбі з 22.09.2012, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.
Як вже зазначено вище, відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.06.2025 №1/7711 ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (багатодітний батько) на строк до 06 серпня 2025 року.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 в інформаційній довідці від 24.02.2026 зазначила, що з 06.08.2025 року позивач не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_16 з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Як вбачається з даного адміністративного позову, який сформовано 06.08.2025 та зареєстровано в Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області, представником позивача зазначено, що він подає в інтересах ОСОБА_1 заяву про надання відстрочки від призиву на військову службу під час мобілізації на особливий період від 06.08.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , зміст якої викладено в тексті адміністративного позову та, як додаток, додано до позовної заяви.
Проте, доказів подання особисто позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідної зави встановленої форми, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, матеріали справи не містять.
Зі змісту зазначених правових приписів слідує, що до повноважень ІНФОРМАЦІЯ_16 відноситься вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яке здійснюється на підставі особисто поданої заяви заявника та документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
При цьому щодо доводів представника позивача про те, що позивач є моряком та перебуває за межами України суд зазначає, що Порядком № 560 не передбачено обов`язку особистого прибуття військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_16 для подання заяви та документів на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Обов`язок "особисто подати" та "особисто прибути" не є тотожним у спірних правовідносинах.
Тому, суд вважає, що позивач, подавши заяву про надання відстрочки через адвоката, тобто заява підписана електронним цифровим підписом адвоката, порушив процедуру подання документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Отже, подання 06.08.2025 ОСОБА_1 через адвоката Панченка В.М. заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, шляхом долучення її як додатка до позовної заяви про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобов`язання вчинити певні дії, не є належним способом звернення до ІНФОРМАЦІЯ_16 з такою заявою та, відповідно, не породжує обов`язку її розгляду та прийняття будь-якого рішення.
З урахуванням встановлених обставин, зважаючи на відсутність доказів щодо подання ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про зобов`язання відповідача розглянути таку заяву.
Крім того, суд зауважує, що представником позивача в прохальній частині позову зазначено підставу для надання відстрочки ОСОБА_1 - абзац 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якого не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності у позивача права на відстрочку від призову з зазначеної підстави.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов не підлягає задоволенню. 
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). 
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності протиправною, надання документів та зобов`язання розглянути заяву - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. 
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_5 )

Суддя П.П.Марин

.