КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2026 року Київ № 320/50950/24
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Скрипки І.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – відповідач 2).
Просила суд: 
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також не зарахування періоду догляду за дитиною серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», здійснити зарахування до страхового стажу всіх періодів трудової діяльності згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , а також період догляду за дитиною серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , починаючи з дати за шість місяців, що передують даті звернення до суду, з урахуванням раніше проведених виплат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, за принципом екстериторіальності розглянуто заяви позивача, та безпідставно відмовлено в реалізації названого права.
Ухвалою суду від 13.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
Відповідачі проти позову заперечували, просили суд у задоволенні позову відмовити. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, заперечуючи проти позову, зазначило, що 29.07.2024 позивач звернулася до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком визначеного Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із урахуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
05.08.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області розглянуло подані позивачем документи та винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за № 104250013376. 
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки в свідоцтві про народження відсутній штемпель про видачу паспорта. Факт виховання дитини до досягнення нею 3-річного віку необхідно підтвердити паспортом або ID-карткою. 
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності згідно з довідкою від 24.08.2022 № 1000-0606-8/80469, оскільки відсутні відомості в системі персоніфікованого обліку форми ОК-5. 
Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01.01.2004 можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. 
Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патенту, або патенту про сплату фіксованого розміру. 
Із урахуванням пункту 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж особи для визначення права на пенсію становить 20 років 05 місяців 23 дні. 
При ухваленні рішення просили суд врахувати, що основною умовою зменшення пенсійного віку для осіб, які проживають в Чорнобильській зоні є підтвердження періоду проживання або роботи в цій зоні та необхідний страховий стаж на момент звернення.
Відтак, Закон № 1058 передбачає, що на 2023 рік необхідний страховий стаж має складати 26 років, а оскільки позивач просила зменшити пенсійний вік на 6 років, відтак і стаж на момент звернення має зменшитися на 6 років, а саме: 26 років (необхідний страховий стаж) - 6 років (зменшення загального пенсійного віку та відповідного страхового стажу (30-6=24 роки).
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у відзиві на позовну заяву зазначило, що не погоджується з вимогами цього адміністративного позову в цілому та просили залишити позовну заяву без розгляду з таких підстав. 
05.08.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області винесено рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Відповідно, відповідачем у справі буде Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Крім того, зазначили, що позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка та пакетом документів для призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Страховий стаж особи становить 20 років 5 місяців 23 дні.
Необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» становить 24 роки.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: період догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки в свідоцтві про народження відсутній штемпель про видачу паспорта. Факт виховання дитини до досягнення нею 3-річного віку, необхідно підтвердити паспортом або ID-карткою; період підприємницької діяльності згідно з довідкою від 24.08.2022 № 1000-0606-8/80469, оскільки відсутні відомості в системі персоніфікованого обліку форми ОК-5.
Із цих підстав просили суд відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 , є громадянкою, яка постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 роках (категорія 4).
Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24.08.2022 № 1000-0606-8/80469 наданої відповідачем 2 разом із копіями матеріалів пенсійної справи, фінансово-економічним управлінням на звернення позивача від 02.08.2022 № 20295/8 надано інформацію про те, що від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) надходили страхові внески до Пенсійного фонду України від спрощеної системи оподаткування (ф/п): у 1999 році – за 1, 2 квартали; та від спрощеної системи оподаткування (є/п): у 2000 році – за 3, 4 квартали; у 2001 році – за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2002 році - за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2003 році - за 1, 2, 3, 4 квартали.
Як видно з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.10.1992, позивач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 
29.07.2024 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За принципом екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 05.08.2024 № 104250013376 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зазначено, що дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України – 29.07.2024. Пенсійний вік відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», становить 55 років. Вік заявника – 57 років 0 місяців 19 днів.
Із посиланням на статтю 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стверджували необхідний страховий стаж 24 роки, у той час як страховий стаж позивача становить 20 років 5 місяців 23 дні.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки в свідоцтві про народження відсутній штемпель про видачу паспорта. Факт виховання дитини до досягнення нею 3-річного віку, необхідно підтвердити паспортом або ID-карткою. 
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період підприємницької діяльності згідно з довідкою від 24.08.2022 № 1000-0606-8/80469, оскільки відсутні відомості в системі персоніфікованого обліку форми ОК-5.
У зв`язку із цим позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Уважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивач звернулася з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.
За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною третьою статті 46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За нормами статті 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-ХІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Нормами названої статті передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: потерпілим від Чорнобильської катастрофи, а саме:
- евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році – 10 років;
- евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році – 8 років;
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, вік виходу на пенсію зменшується на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років;
- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, вік виходу на пенсію зменшується на 3 рокита додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;
- особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, вік виходу на пенсію зменшується на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років;
- особи, які працювали з моменту аварії до 01.07.1986 не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями – 2 роки.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналіз статті 55 Закону № 796-ХІІ свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю – 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, але не більше 5 років.
Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. 
Суд зазначає, що максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII, становить 5 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Суд констатує, що однією з обов`язкових умов для призначення пенсії із застосуванням статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є постійне проживання/робота особи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років.
У постановах від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 Верховний Суд виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує з фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання (роботою) в ній особи.
Як установлено судом, відповідачі заперечують наявність у позивача права на зниження пенсійного віку з тих підстав, що позивачу не зараховано: період догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки в свідоцтві про народження відсутній штемпель про видачу паспорта. Факт виховання дитини до досягнення нею 3-річного віку, необхідно підтвердити паспортом або ID-карткою; період підприємницької діяльності згідно з довідкою від 24.08.2022 № 1000-0606-8/80469, оскільки відсутні відомості в системі персоніфікованого обліку форми ОК-5.
Суд не погоджується з такими доводами відповідача щодо не зарахування періоду підприємницької діяльності згідно з довідкою від 24.08.2022 № 1000-0606-8/80469, оскільки відсутні відомості в системі персоніфікованого обліку форми ОК-5, з огляду на таке.
Як видно з довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24.08.2022 № 1000-0606-8/80469, фінансово-економічним управлінням на звернення позивача від 02.08.2022 № 20295/8 надано інформацію про те, що від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) надходили страхові внески до Пенсійного фонду України від спрощеної системи оподаткування (ф/п): у 1999 році – за 1, 2 квартали; та від спрощеної системи оподаткування (є/п): у 2000 році – за 3, 4 квартали; у 2001 році – за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2002 році - за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2003 році - за 1, 2, 3, 4 квартали.
За нормами статті 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Із аналізу названих норм права слідує, що з 01.04.2004 законодавцем запроваджено поняття «страховий стаж», для отримання якого обов`язковою умовою є сплата страхових внесків, а трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, прирівнюється до страхового.
Як установлено судом, період підприємницької діяльності згідно з довідкою від 24.08.2022 № 1000-0606-8/80469 не зарахований до страхового стажу позивача, оскільки відсутні відомості в системі персоніфікованого обліку форми ОК-5.
Разом із тим, як убачається з довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 24.08.2022 № 1000-0606-8/80469, фінансово-економічним управлінням на звернення позивача від 02.08.2022 № 20295/8 надано інформацію про те, що від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) надходили страхові внески до Пенсійного фонду України від спрощеної системи оподаткування (ф/п): у 1999 році – за 1, 2 квартали; та від спрощеної системи оподаткування (є/п): у 2000 році – за 3, 4 квартали; у 2001 році – за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2002 році - за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2003 році - за 1, 2, 3, 4 квартали.
Таким чином, не є спірним факт надходження від позивача страхових внесків до Пенсійного фонду України від спрощеної системи оподаткування (ф/п): у 1999 році – за 1, 2 квартали, та від спрощеної системи оподаткування (є/п): у 2000 році – за 3, 4 квартали; у 2001 році – за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2002 році - за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2003 році - за 1, 2, 3, 4 квартали. 
Крім того, відповідачем 2 не зараховано до страхового стажу позивача період догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки в свідоцтві про народження відсутній штемпель про видачу паспорта. Зазначено, що факт виховання дитини до досягнення нею 3-річного віку, необхідно підтвердити паспортом або ID-карткою.
Як уже зазначалось, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.10.1992 підтверджено, що позивач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як видно з оскаржуваного рішення, необхідний страховий стаж для призначення пенсії позивачу, визначений статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із урахуванням статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 24 роки.
Так, статтею 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 року.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою-третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Як уже зазначалось, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку.
Із урахуванням викладеного, у спірній ситуації страховий стаж позивача для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинен складати не менше 24 років.
За нормами статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Тобто, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами тільки у випадках відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Абзацами 1-2 пункту 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Указаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а.
За нормами пункту 1.1 Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За приписами пунктів 2.3, 2.4 Інструкції № 58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Суд уважає, що не дотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для посадової особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення.
Певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаних період роботи до страхового стажу.
Законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Як указав Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці.
Відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду догляду за дитиною до трьох років та періодів підприємницької діяльності згідно з довідкою від 24.08.2022 № 1000-0606-8/80469, що слугувало відмовою в призначенні пенсії, відповідач 2 вказував на відсутність необхідного страхового стажу 24 роки.
При цьому, єдиною підставою для незарахування спірних періодів до страхового стажу було те, що в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості форми ОК-5.
Цим доводам відповідача суд уже надав відповідну правову оцінку, та зазначив, що не є спірним факт надходження від позивача страхових внесків до Пенсійного фонду України від спрощеної системи оподаткування (ф/п): у 1999 році – за 1, 2 квартали, та від спрощеної системи оподаткування (є/п): у 2000 році – за 3, 4 квартали; у 2001 році – за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2002 році - за 1, 2, 3, 4 квартали; у 2003 році - за 1, 2, 3, 4 квартали.
При цьому, відповідач 2 не ставив під сумнів невідповідність записів трудової книжки позивача вимогам чинного законодавства, що свідчить про те, що всі періоди трудової діяльності, що відображені у трудовій книжці позивача, підлягають врахуванню до її страхового стажу. 
Натомість, не є предметом спору незарахування до страхового стажу позивача відповідних періодів її роботи, що відображені у трудовій книжці.
Щодо незарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), суд зазначає таке.
За нормами пункту 8 частини першої статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.
За правилами частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, тобто періоди трудової діяльності до 01.01.2004, як це передбачено нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).
Відповідно до частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно із частиною другою статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
У пункті 11 Порядку № 637 передбачено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.
Пункт 11 названого Порядку № 637, до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2010 № 233 «Про внесення змін до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», передбачав, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або виписки із паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть), а також документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала (виписка із трудової книжки, довідка органів управління житловим фондом чи довідка сільської, селищної Ради народних депутатів).
Таким чином, до страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Так, до 01.01.2004 до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, у тому числі у періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років, у зв`язку з вагітністю та пологами та для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Також до трудового стажу до 01.01.2004 включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше, ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Установлено, що позивач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 20.10.1992 серії НОМЕР_5 .
Позивач уважає, що період догляду за дитиною до трьох років повинен бути зарахований до її страхового стажу.
Як видно із записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , 01.08.1992 позивач прийнята на роботу продавцем (запис 4), 31.01.1993 звільнена з роботи (запис 5), а 02.11.1993 знову прийнята на роботу продавцем (запис 6), і лише 30.09.1995 звільнена з роботи по догляду за дитиною до 14-річного віку (запис 7).
Втім відповідачем не конкретизовано підстав ненарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), окрім відсутності у свідоцтві про народження штемпеля про видачу паспорту, тож названий період підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень, жодними документальними доказами не підтверджено факту невиховання позивачем дитини до досягнення нею 3-річного віку. 
Крім того, суд уважає такі доводи відповідача 2 безпідставними, оскільки відповідачем не аргументовано необхідність подання свідоцтва про народження дитини з обов`язковим штампом про отримання паспорта з посиланням на відповідні вимоги чинного законодавства, а у матеріалах справи відсутні докази письмового повідомлення позивача про необхідність подання додаткових документів для підтвердження такого трудового стажу.
Зважаючи на наведене, суд уважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 05.08.2024 № 104250013376 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправним і таким, що підлягають скасуванню.
Статтею 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.
За приписами частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
У зв`язку із цим суд констатує, що порушення прав позивача відбулось із дати звернення за призначенням пенсії, тобто з 29.07.2024.
Не втручаючись у дискреційні повноваження відповідача щодо питання обрахунку стажу, суд, із метою належного та ефективного захисту порушеного права, керуючись нормами абзацу 2 частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, доходить висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , а також період підприємницької діяльності згідно з довідкою від 24.08.2022 № 1000-0606-8/80469 та повторно розглянути заяву від 29.07.2024 та додані до неї документи про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти відповідне рішення щодо призначення пенсії або про відмову в призначенні пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У зв`язку із цим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про призначення пенсії позивачу, а також у частині вимог про зарахування всіх періодів трудової діяльності згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки не було предметом відмови в призначенні пенсії зарахування відповідних періодів трудової діяльності позивача згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 .
Із урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню частково.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, тож керуючись статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо задоволення позовних вимог, суд присуджує позивачу 1211,20 грн понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 як суб`єкта владних повноважень, який прийняв оскаржуване рішення. 
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 05.08.2024 № 104250013376 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною до трьох років ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , а також період підприємницької діяльності згідно з довідкою від 24.08.2022 № 1000-0606-8/80469 та повторно розглянути заяву від 29.07.2024 та додані до неї документи про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та прийняти відповідне рішення щодо призначення пенсії або про відмову в призначенні пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (код ЄДРПОУ: 21084076; місцезнаходження: 33028, Рівненська обл., Рівненський район, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, буд. 7).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Скрипка І.М.