ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року
м. Київ
cправа № 922/2956/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульський Г. М. - головуючий, Рогач Л. І., Краснов Є. В.,
секретар судового засідання Зайченко О. Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради
на постанови Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 (колегія суддів у складі: Шутенко І. А. - головуючий, Плахов О. В., Слободін М. М.), рішення Господарського суду Харківської області від 18.09.2025 (суддя Жигалкін І. П.) та додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 07.10.2025 (суддя Жигалкін І. П.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мішем"
до Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради
про стягнення суми
за участю: позивача: Годунов В. С. (адвокат); відповідача: Марченко М. С. (самопредставництво)
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Мішем" звернулося до суду з позовом до Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради, у якому просило стягнути 4 466 743, 20 грн заборгованості.
1.2 Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про закупівлю щодо оплати вартості виконаних позивачем будівельних робіт, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1 Рішенням Господарського суду Харківської області від 18.09.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2025, позов задоволено повністю.
2.2 Свої висновки суди мотивували тим, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, тому підлягають задоволенню.
2.3 Додатковим рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2025, заяву позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 30 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
2.4 Додаткове рішення суду, з яким погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи відповідають вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.
3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1 У касаційній скарзі заявник просить скасувати вище вказані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову та заяви позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.
3.2 На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилався на те, що судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що суди не врахували правових висновків щодо застосування статей 844, 854, 875, 877, 879, 882 Цивільного кодексу України, які викладено у постановах Верховного Суду від 16.10.2025 у справі № 922/2955/24, від 29.04.2025 у справі № 922/1836/24, від 29.04.2025 у справі № 922/2954/24, від 16.04.2025 у справі № 922/1834/24, від 01.04.2025 у справі № 916/2177/16, від 12.02.2025 у справі № 917/1823/23, від 05.09.2024 у справі № 925/1279/19, від 23.07.2024 у справі № 910/2159/23, від 05.03.2024 у справі № 910/3374/23, від 11.01.2024 № 905/716/22, від 20.09.2022 у справі № 922/2101/21, від 19.07.2022 у справі № 922/2212/21, від 12.10.2018 у справі № 927/603/17, від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17. Апеляційний господарський суд необґрунтовано відхилив клопотання відповідача про призначення у справі судової будівельно-технічної та дорожньо-технічної експертизи, чим порушив статті 73, 74, 76, 77, 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), без урахування висновків щодо застосування цих норм, викладених у постановах Верховного Суду від 16.10.2025 у справі № 922/2955/24, від 29.04.2025 у справі № 922/1836/24, від 29.04.2025 у справі № 922/2954/24, від 16.04.2025 у справі № 922/1834/24, від 01.04.2025 у справі № 916/2177/16 щодо необхідності призначення такої експертизи у подібних правовідносинах для визначення якості, обсягів, відповідності виконаних робіт будівельним нормам та правилам, матеріалів, виробів і конструкцій державним стандартам і технічним умовам. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, апеляційний суд неправильно застосував статті 126, 129 ГПК України, статтю 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29.05.2025 у справі № 906/960/24, від 24.03.2023 у справі № 688/3659/21, від 16.11.2021 у справі № 922/1964/21, від 19.11.2020 у справі № 734/2313/17, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
3.3 Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить касаційне провадження у справі закрити, а в разі розгляду касаційної скарги відмовити у її задоволенні.
4. Мотивувальна частина
4.1. Суди встановили, що правовідносини сторін врегульовані договором від 13.10.2021 про закупівлю робіт № 802, за умовами якого, позивач зобов`язався виконати роботи з Капітального ремонту пров. Пластичного, 8, 10 (внутрішньоквартальних доріг та тротуарів); ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (за відповідним кодом ЄЗС: ДК 021:2015: 45233000-9 Будівництво, влаштування фундаменту та покриття шосе, доріг) відповідно до проектно-кошторисної документації та тендерної документації, а відповідач прийняти ці роботи та оплатити їх.
4.2 Ціна договору становить 5 131 119,60 грн; розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем на підставі актів виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін; розрахунки здійснюються у формі післяплати протягом 90 календарних днів з моменту підписання документів, зазначених у пункті 4.1 договору, у разі якщо відповідні бюджетні кошти надійшли на рахунок відповідача (пункти 3.1, 4.1, 4.2 договору).
4.3 Згідно з пунктом 4.7 договору відповідач приймає виконані роботи на підставі акта виконаних робіт (№ КБ-2в, КБ-3), підписаного уповноваженими представниками сторін, та документа про проведення випробування якості асфальтобетонного покриття. Акт виконаних робіт передається позивачу уповноваженому представнику відповідача.
4.4 Додатковими угодами до договору сторони неодноразово змінювали строки виконання робіт та інші умови договору.
4.5 Суди встановили фактичне виконання позивачем робіт за договором на суму 4 466 743,20 грн, що підтверджується актом виконаних робіт від 28.12.2023, який вручений особисто відповідачу; відсутністю до виникнення спору жодних заперечень відповідача на цей акт; ненаданням відповіді на запит адвоката позивача щодо підтвердження факту виконання робіт та обґрунтування причин не підписання акта, який вручений та направлений відповідачу.
4.6 Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, що викладені у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.7 Причиною виникнення спору стало наявність чи відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості з оплати виконаних будівельних робіт за договором, ураховуючи відмову замовника від підписання акту приймання виконаних робіт.
4.8 Позивач стверджував, що жодних заперечень щодо акту приймання виконаних робіт відповідач не висловлював та ще до отримання акту роботи були прийняті представником технічного нагляду відповідача, тому строк оплати виконаних робіт відповідно до умов договору настав, проте відповідач прийняті без зауважень роботи не оплатив.
4.9 Відповідно до частини першої статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
4.10 Частинами першою, другою статті 853 цього Кодексу передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).
4.11 Згідно із частиною четвертою статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
4.12 Встановивши, що отримавши акт виконаних будівельних робіт, відповідач не надав позивачу обґрунтовану відмову від прийняття робіт і підписання акта; у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про виявлені та заявлені відповідачем претензії щодо якості, обсягу і вартості виконаних робіт на момент отримання цього акта, суди дійшли висновку про обґрунтованість вимог позивача.
4.13 Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на вказаних положеннях Цивільного кодексу України, тоді як відповідач не вчинивши передбачених наведеними положеннями цього кодексу дій негайно заявити про недоліки підрядникові, якщо такі наявні, тому він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
4.14 Отже, доводи, викладені у касаційній скарзі щодо необґрунтованого відхилення судом клопотання скаржника про призначення судової експертизи не знайшли свого підтвердження.
4.15 За таких обставин, суди дійшли правильного висновку, що позивач виконав відображені в акті роботи за договором, а відповідач на порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно ухилився від прийняття робіт, адже не заявив про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, та у порушення умов договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, їх не оплатив.
4.16 Отже, висновок судів про задоволення позову відповідає встановленим фактичним обставинам справи та узгоджується з правовою позицію Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах від 03.09.2025 у справі № 922/1836/24, від 10.09.2025 у справі № 922/2954/24, від 23.09.2025 у справі № 922/1834/24, між тими ж сторонами та з аналогічних обставин.
4.17 Безпідставним є посилання заявника касаційної скарги на постанову Верховного Суду від 16.10.2025 у справі № 922/2955/24, оскільки правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, ухваленої за наслідками такого розгляду, який є обов`язковим для суду та інших суб`єктів (постанови Верховного Суду від 15.07.2025 у справі № 910/11961/24, від 24.05.2025 у справі № 910/16586/18, від 20.03.2025 у справі № 917/2139/23, від 21.01.2025 у справі № 906/1167/23).
4.18 Водночас, у постанові Верховного Суду від 16.10.2025 у справі № 922/2955/24, на яку посилається скаржник, Верховний Суд не робив жодних висновків щодо застосування норм права (не міститься посилань щодо застосування конкретної норми права), а скасував судові рішення та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції через допущену судами неповноту. Як наслідок таку постанову Верховного Суду не можна розцінювати, як правовий висновок, який є обов`язковим для врахування у розумінні вимог частини 4 статті 236 ГПК України.
4.19 У цьому контексті Верховний Суд вважає безпідставними посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 916/2177/16, від 12.02.2025 у справі № 917/1823/23, від 05.09.2024 у справі № 925/1279/19, від 23.07.2024 у справі № 910/2159/23, від 05.03.2024 у справі № 910/3374/23, від 11.01.2024 № 905/716/22, від 20.09.2022 у справі № 922/2101/21, від 19.07.2022 у справі № 922/2212/21, від 12.10.2018 у справі № 927/603/17, від 07.12.2018 у справі № 910/22058/17, як нерелевантні, оскільки правові висновки, сформульовані у цих справах, стосуються інших фактичних обставин і правових аспектів, ніж ті, що є предметом розгляду у цій справі.
4.20 У частині касаційної скарги щодо оскарження додаткового рішення відповідач стверджує про те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статті 126, 129 ГПК України, статтю 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", без урахування висновків Верховного Суду в постановах від 29.05.2025 у справі № 906/960/24, від 24.03.2023 у справі № 688/3659/21, від 16.11.2021 у справі № 922/1964/21, від 19.11.2020 у справі № 734/2313/17, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
4.21 У той же час питання застосування наведених норм права у подібних правовідносинах вже розглядалося Верховним Судом у постановах від 16.04.2025 у справі № 922/1834/24, від 10.09.2025 у справі № 922/2954/24, від 03.09.2025 у справі № 922/1836, між тими ж сторонами та за подібних правовідносин. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення Верховний Суд вказав наступне.
4.22 Відповідно до частини четвертої статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
4.23 Згідно з частиною першою статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
4.24 Отже, правилами зазначеної статті визначено, що повноваження адвоката як представника сторони у справі може бути підтверджено як ордером, так і договором про надання правової допомоги.
4.25 Виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.
4.26 Ордер, який видано відповідно до статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.
4.27 Як встановлено судом апеляційної інстанції, Адвокатським об`єднанням "Богомолов та партнери", як виконавцем, та позивачем, як клієнтом, укладено договір про надання правової допомоги від 29.03.2024 № 29/03, згідно з пунктом 3.1 якого, відповідно до частини шостої статті 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" виконавець може залучати до виконання укладених договорів про надання правничої допомоги інших адвокатів на договірних засадах, в тому числі адвоката Годунова В. С.
4.28 Суд апеляційної інстанції встановив, що представництво інтересів позивача у цій справі здійснювалося адвокатом Годуновим В. С. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 29.03.2024 серії ВІ № 1208812, який виданий на підставі договору про надання правової допомоги від 29.03.2024 № 29/03 адвокатом Годуновим В. С.
4.29 Натомість встановлення трудових відносин між вказаним об`єднанням та адвокатом Годуновим В .С., з огляду на зміст договору від 29.03.2024 № 29/03 та ордеру від 29.03.2024 серії ВІ № 1208812, не входить в предмет доказування при розгляді заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
4.30 Отже, апеляційний суд врахувавши висновок Верховного Суду, який викладено у наведених постановах щодо застосування у подібних правовідносинах, обґрунтовано відхилив доводи, які є подібними до касаційної скарги.
4.31 Щодо наведених в касаційній скарзі аргументів відповідача щодо неспівмірності обсягу та вартості заявлених позивачем судових витрат Верховний Суд зазначає наступне.
4.32 Суди встановили, що на підтвердження обсягу та вартості понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції позивач також надав акт від 23.09.2025 про надану правову допомогу № 8 до договору від 29.03.2024 № 29/03, відповідно до якого виконавець надав послуги за вказаним договором в сумі 30 000,00 грн, 
4.33 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.22 у справі № 922/1964/21 зазначила, що у розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
4.34 Отже, оскільки скаржник свої доводи зводить не до зменшення витрат на правову допомогу, а до відмови у їх відшкодуванні, доводи скаржника про неспівмірність обсягу та вартості заявлених позивачем судових витрат не дають Верховному Суду права відмовити у їх відшкодуванні, а також вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу.
4.35 Відповідно до положень статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
4.36 За таких обставин, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.
4.37 Відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 240, 300, 309, 315, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу у справі № 922/2956/24 залишити без задоволення, а постанови Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2025 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Г. М. Мачульський
Судді Л. І. Рогач
Є. В. Краснов