ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2026 року м.Дніпро Справа № 904/666/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач, 
суддів: Кощеєва І.М., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2025 (суддя Рудь І.А.) 

у справі № 904/666/24
за первісним позовом Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" "Альфатех"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунального комерційного підприємства "Маріупольавтодор"
про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення авансового платежу
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех"
до Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунального комерційного підприємства "Маріупольавтодор"
про визнання зобов`язання виконаним у повному обсязі та стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом від 12.02.2024 № 0000606/4659-24, в якому просить:
- розірвати договір купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 укладеного між Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" та Комунальним комерційним підприємством "Маріупольавтодор";
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" невикористану суму авансу за договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 у розмірі 2 866 807 грн 68 коп.
05.03.2024 через систему "Електронний суд" до господарського суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех", в якій останній просить суд:
- визнати зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" за договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 в частині поставки однієї одиниці Майна 2 (Колісного ковшового екскаватора-навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) Акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" належним чином виконаним у повному обсязі;
- стягнути з Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" заборгованість у сумі 4 322 671 грн 42 коп., з яких: 3 726 217 грн 92 коп. - основний борг, 372 621 грн 79 коп. - пеня, 223 831 грн 71 коп. - 3% річних.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у справі № 904/666/24 первісний позов задоволено частково. Розірвано Договір купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021 укладений між Акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» та Комунальним комерційним підприємством «Маріупольавтодор». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» невикористану суму авансу за Договором купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021 у розмірі 2 199 672,48 грн. та 32 995,09 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено. 
Зустрічний позов задоволено повністю. Визнано зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» за Договором купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021 в частині поставки однієї одиниці Майна 2 (колісного ковшового екскаватора-навантажувача BOBCAT B730R з навісним обладнанням) Акціонерному товариству «Державний експортно-імпортний банк України» належним чином виконаним у повному обсязі. Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» суму заборгованості за поставку однієї одиниці Майна 2 (колісного ковшового екскаватора-навантажувача BOBCAT B730R з навісним обладнанням) у розмірі 3 726 217,92 грн. – суму основного боргу, 372 621,79 грн. – пені, 223 831,71 грн. – 3% річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 54 294,46 грн.
В порядку ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України проведено зустрічне зарахування грошових сум та судових витрат, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами. Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» 1 526 545,44 грн. - основного боргу; 372 621,79 грн. - пені; 223831,71 грн. – 3 % річних; 21 339,37 коп. - витрат по сплаті судового збору.
Не погодившись з вказаним рішенням Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у справі № 904/666/24 в частині відмовлених позовних вимог АТ «Укрексімбанк» у розмірі 667135,20 грн., та задоволених зустрічних позовних вимог ТОВ «ТД «Альфатех». Ухвалити нове рішення, яким позов АТ «Укрексімбанк» задовольнити у повному обсязі, в задоволені зустрічного позову ТОВ «ТД «Альфатех» відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- Господарський суд Дніпропетровської області дійшов необґрунтованого висновку про належне виконання ТОВ «ТД «Альфатех» своїх зобов`язань за Договором – купівлі продажу в частині поставки АТ «Укрексімбанк» однієї одиниці Майна 2 (колісного ковшового екскаватора навантажувача BOBCAT B730R з навісним обладнанням), посилаючись при цьому на два документа: товарно – транспортну накладну №1418/22022022 від 22.02.2022», лист ККП «Маріупольавтодор» №15 від 05.07.2022; 
- матеріали справи №904/666/24 не містять жодного доказу, на підтвердження належного виконання ТОВ «ТД «Альфатех» своїх зобов`язань за Договором – купівлі продажу, а саме поставки і передачі покупцю – АТ «Укрексімбанк» Майна 2 (колісного ковшового екскаватора – навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням). Товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Згідно п. 3.6. Договору купівлі – продажу передача Майна Продавцем Покупцю здійснюється в Місці поставки шляхом підписання Продавцем, Покупцем та Лізингоодержувачем Акту (-ів) приймання – передачі за формою, визначеною Додатком №2 до цього Договору. Тобто, враховуючи умови Договору купівлі – продажу належним та допустимим доказом поставки і передачі покупцю – АТ «Укрексімбанк» майна (колісного ковшового екскаватора – навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням), являється Акт приймання – передачі за формою визначеною Додатком № 2 до Договору купівлі – продажу;
- Господарський суд Дніпропетровської області фактично бездоказово презюмував виникнення в АТ «Укрексімбанк» зобов`язань за Договором купівлі продажу, а саме оплатити вартість колісного ковшового екскаватора – навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням. Тобто, в обґрунтування оскаржуваного рішення Господарський суд Дніпропетровської області фактично використав концепцію негативного доказу, яка по собі порушує принцип змагальності; 
- Господарський суд Дніпропетровської області визнавши докази подані ТОВ «ТД «Альфатех» більш вірогідними не співставив їх із доказами поданими АТ «Укрексімбанк»; 
- задовольняючи зустрічний позов ТОВ «ТД «Альфатех» Господарський суд Дніпропетровської області зменшив суму невикористаного авансового платежу, яка залишилася у ТОВ «ТД «Альфатех» на суму авансу, яка була фактично використана після поставки однієї одиниці Майна – 2 (колісного ковшового екскаватора навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням). За розрахунком суду еквівалент авансового платежу за одну одиницю Майна 2 склав 667 135,20 грн. Враховуючи, що поставки та передачі покупцю однієї одиниці Майна – 2 (колісного ковшового екскаватора – навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) не було то позовні вимоги АТ «Укрексімбанк» підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Також, 24.02.2025 ТОВ "Торговий дім" "Альфатех" через систему "Електронний суд" подано клопотання про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якого ТОВ "Торговий дім" "Альфатех" просить суд стягнути з АТ "Державний експортно-імпортний банк України" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 грн 00 коп. 
Додатковим рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2025 у справі № 904/666/24 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім" "Альфатех" про ухвалення додаткового рішення стосовно відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» 30 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
В іншій частині клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. 
Не погодившись з вказаним додатковим рішенням Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2025 у справі № 904/666/24 в частині часткового задоволення заяви ТОВ «ТД «Альфатех» про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн., ухвалити в цій частині нове рішення про відмову ТОВ «ТД «Альфатех» в стягненні витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- при розгляді клопотання ТОВ «ТД «Альфатех» про ухвалення додаткового рішення Господарський суд Дніпропетровської області прийняв беззаперечно доводи ТОВ «ТД «Альфатех» та не надав жодної оцінки доводам АТ «Укрексімбанк» викладеним у запереченнях вих. № 0026600/5885-25 від 27.02.2025. Такий однобічний підхід є несумісним з принципом рівності сторін та свідчить про порушення Господарським судом Дніпропетровської області норм ст. 129 Конституції України, ст. 7 та ч. 1 ст. 86 ГПК України. Допущені процесуальні порушення на предмет повноти дослідження обставин справи є такими помилками, які порушили принцип пропорційності господарського судочинства з метою дотримання балансу інтересів сторін, та, як наслідок, не забезпечення справедливого розгляду справи;
- в оскаржуваному додатковому рішенні Господарський суд Дніпропетровської області не зазначив, на підставі дослідження та оцінки яких доказів та встановлених обставин судом ухвалено додаткове рішення про стягнення з АТ «Укрексімбанк» на користь ТОВ «ТД «Альфатех» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн;
- із наданих документів, не вбачається реальність заявлених витрат. Оскільки у справі №904/666/24 позиція сторін була не змінна, що не потребувало представникам ТОВ «ТД «Альфатех» вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги. Господарський суд Дніпропетровської області нехтуючи висновками Верховного Суду, без належного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, дійшов помилкового висновку про часткове задоволення клопотання ТОВ «ТД «Альфатех» та стягнення з АТ «Укрексімбанк» судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн. 
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду. 
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду. 
14.04.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «ТД «Альфатех» надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ "Державний експортно-імпортний банк України", в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін. 
15.04.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від Комунального комерційного підприємства "Маріупольавтодор" надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ "Державний експортно-імпортний банк України", в якому підтвердив обґрунтованість доводів скаржника та передчасність висновків суду першої інстанції.
21.04.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «ТД «Альфатех» надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ "Державний експортно-імпортний банк України", в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення – без змін. 
08.08.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від АТ «Укрексімбанк» надійшло клопотання про врахування при вирішенні спору висновків Верховного Суду, викладених у постановах у справах, що релевантні до даних спірних правовідносин (від 27.07.2021 у справі № 927/924/19, від 02.03.2023 у справі № 804/644/16).
19.08.2025 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «ТД «Альфатех» надійшли письмові пояснення на клопотання АТ «УКРЕКСІМБАНК» про врахування висновків Верховного Суду, в яких вважає наведену апелянтом судову практику Верховного Суду у справі № 927/924/19 не релевантною до правовідносин, які склалися між Позивачем та Відповідачем у справі № 904/666/24. 
28.01.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «ТД «Альфатех» надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи №904/666/24 за апеляційною скаргою АТ «Державний експортно-імпортний банк України», в якому просить долучити до матеріалів справи №904/666/24 клопотання та додатки щодо договірних відносин ТОВ «Торговий дім «Альфатех» та ФОП Мирна І.С. 
30.01.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від АТ «Укрексімбанк» надійшло заперечення щодо клопотання ТОВ «ТД «Альфатех» від 28.01.2026 про приєднання доказів до матеріалів справи №904/666/24, в якому просить відмовити у його задоволенні з підстав подання нових доказів. 
Щодо поданого клопотання про долучення доказів варто наголосити, що відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).
Як передбачено ч.ч. 1-2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
При цьому згідно з ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Положення ч. 2 та 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою) (правовий висновок, наведений в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14).
Учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України).
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).
Згідно з ч. 5 ст. 80 ГПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
За ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до правового висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає (правова позиція Верховного Суду, наведена у постановах від 18.11.2020 у справі № 910/11152/19, від 16.06.2021 у справі № 915/2222/19). 
Також, як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 46/603, прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 у справі № 908/1908/19 зазначив, що виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції. В той же час, процесуальне законодавство допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак, є неприйнятною ситуація, коли сторона просить долучити до матеріалів справи нові докази лише з підстав її необізнаності щодо необхідності подання усіх наявних в неї доказів чи її суб`єктивної позиції щодо недоречності їх подання. Тим більше не може вважатися поважною причиною те, що суд не вимагав подання певних доказів, оскільки господарський процес побудований на принципах диспозитивності та змагальності сторін, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а тому останні повинні добросовісно користуватися процесуальними правами та надавати суду усі наявні у них докази, якими обґрунтовуються їх вимоги та заперечення, разом із першими заявами по суті справи, повідомляти про їх відсутність, неможливість надання, вживати всіх заходів щодо їх отримання, в тому числі через суд.
Прийняття судом до розгляду несвоєчасно поданих доказів без поважних на те причин, а лише через неналежну підготовку сторони щодо судового розгляду справи та недобросовісне здійснення нею своїх процесуальних прав та обов`язків, порушує імперативні норми Господарського процесуального кодексу України та унеможливлює дотримання принципу рівності учасників справи і неупередженості суду. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
До того ж, як передбачено ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, (яким відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів), яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 14.01.2020 у справі № 925/1082/18.
Так, ТОВ «ТД «Альфатех» не обґрунтовано належним чином неможливість подання (в копіях): договору на перевезення від 30.04.2021 № 3004, ТТН № 533/27012022 від 27.01.2022, Акту наданих послуг № 11 від 27 січня 2022 на суму 12 200 грн, рахунку на оплату № 11 від 26 січня 2022р. на суму 12 200 грн, платіжної інструкції № 15604 від 02.02.2022 на суму 12 200 грн. (за транспортні послуги, згідно рах. № 11 від 26.01.2022р., без ПДВ), ТТН № 1418/22022022 від 22.02.2022, Акту наданих послуг № 37 від 24 лютого 2022 на суму 24 500 грн, рахунку на оплату № 39 від 23 лютого 2022р. на суму 24 500 грн, платіжного доручення № 15970 від 11 квітня 2022 року на суму 24 500 грн. (за транспортні послуги, згідно акту звірки, без ПДВ), Акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2022-21.12.2022 між ФОП Мирна І.С. та ТОВ «ТД «Альфатех» до суду першої інстанції в межах процесуальних строків, в той час як останні вже існували на момент розгляду справи та були наявні у нього, як у сторони договору, що свідчить про відсутність об`єктивних перешкод для вчинення відповідної процесуальної дії на певному етапі та винятковість такого випадку.
Під час розгляду справи судом першої інстанції ТОВ «ТД «Альфатех» не повідомляло суд про неможливість надання будь-яких доказів.
При цьому заявлене клопотання, разом з яким подані ці докази, не містять жодного обґрунтування поважності причин, з яких вони не могли бути подані раніше. 
Відтак, ТОВ «ТД «Альфатех» не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції доказів, які намагається долучити до справи на стадії апеляційного розгляду, як і не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, з урахуванням того, що у сторін, які зацікавлені в позитивному вирішенні справи на свою користь, не було перешкод в представленні суду усіх доказів, які, як вони вважають, підтверджують обґрунтованість їх вимог та заперечень.
Враховуючи все вищевикладене, заявник не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, а тому судом не приймаються такі до розгляду.
В судовому засіданні 02.02.2026 брали участь представники сторін. Третя особа, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, уповноваженого представника не направила.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. 
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішень суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника третьої особи.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності. 
Представник АТ «Укрексімбанк» (апелянта) просив суд свої апеляційні скарги задовольнити, судове рішення в оскаржуваній частині та додаткове рішення скасувати, прийняти нове – про повне задоволення позову, відмову в задоволенні зустрічного позову та в стягненні витрат на професійну правничу допомогу. 
Представники ТОВ «ТД «Альфатех» заперечили проти задоволення апеляційних скарг, в тому числі з підстав, викладених у відзивах, наполягали на необхідності залишення оскаржуваних рішень без змін.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин і висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов наступних висновків. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» (код ЄДРПОУ 37383046, надалі – ТОВ «Торговий дім «Альфатех»/Продавець) та Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (код ЄДРПОУ 00032112, надалі - АТ «Укрексімбанк»/Покупець), а також Комунальне комерційне підприємство «Маріупольавтодор» (код ЄДРПОУ 40940113, надалі – ККП «Маріупольавтодор»/Лізингоодержувач) 29.12.2021 уклали Договір купівлі-продажу №075-00/7/291221 (далі – Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов`язаний передати у власність Покупця, а Покупець оплатити майно визначеного переліку, комплектності, кількості та якості (далі - Майно 1, Майно 2, Майно 3, Майно 4, разом – Майно, Предмет лізингу) згідно з Додатком №1 (далі – Специфікація), що є невід`ємною частиною цього Договору.
Згідно із п. 1.2. Договору придбання Майна на умовах цього Договору здійснюється Покупцем для подальшої передачі в лізинг Лізингоодержувачу, відповідно до Договору фінансового лізингу №21-84LL0003 від 29.12.2021, укладеному між Лізингоодержувачем і Покупцем.
Відповідно до п. 2.1. Договору загальна вартість Майна становить 572 080,00 (п`ятсот сімдесят дві тисячі вісімдесят) доларів США 00 центів, що згідно курсу Міжбанку станом на 22.12.2021 становить 15 620 644,40 (п`ятнадцять мільйонів шістсот двадцять тисяч шістсот сорок чотири) гривень 00 копійок з ПДВ.
Загальна вартість Майна 1 становить 47 600,00 (сорок сім тисяч шістсот) доларів США 00 центів, що згідно курсу Міжбанку станом на 22.12.2021 становить 1 299 718,00 (один мільйон двісті дев`яносто дев`ять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 00 копійок з ПДВ.
Сторони погодили, що вартість одиниці Майна 2 становить 121 740,00 (сто двадцять одна тисяча сімсот сорок) доларів США 00 центів, що згідно курсу Міжбанку станом на 22.12.2021 становить 3 324 110,70 (три мільйона триста двадцять чотири тисячі сто десять) гривень 70 копійок з ПДВ.
Загальна вартість Майна 2 становить 243 480,00 (двісті сорок три тисячі чотириста вісімдесят) доларів США 00 центів, що згідно курсу Міжбанку станом на 22.12.2021 становить 6 648 221,40 (шість мільйонів шістсот сорок вісім тисяч двісті двадцять одна) гривня 40 копійок з ПДВ.
Загальна вартість Майна 3 становить 189 000 (сто вісімдесят дев`ять тисяч) доларів США 00 центів, що згідно курсу Міжбанку станом на 22.12.2021 становить 5 160 645,00 (п`ять мільйонів сто шістдесят тисяч шістсот сорок п`ять) гривень 00 копійок з ПДВ.
Вартість одиниці Майна 4 становить 46 000,00 (сорок шість тисяч) доларів США 00 центів, що згідно курсу Міжбанку станом на 22.12.2021 становить 1 256 030,00 (один мільйон двісті п`ятдесят шість тисяч тридцять) гривень 00 копійок з ПДВ.
Загальна вартість Майна 4 становить 92 000,00 (дев`яносто дві тисячі) доларів США 00 центів, що згідно курсу Міжбанку станом на 22.12.2021 становить 2 512 060,00 (два мільйона п`ятсот двадцять тисяч шістдесят) гривень 00 копійок з ПДВ.
Сторони Договору у Специфікації від 29.12.2021 погодили наступне: під Майном 1 слід розуміти Каток дорожній вібраційний BOBCAT ATR26 (загальна кількість 1 одиниця); під Майном 2 слід розуміти Колісний ковшовий екскаватор-навантажувач BOBCAT B730R з навісним обладнанням (загальна кількість 2 одиниці); під Майном 3 слід розуміти Колісний екскаватор Hyundai модель R180W-9S (загальна кількість 1 одиниця); під Майном 4 слід розуміти Колісний, сільськогосподарський трактор Mahindra модель 9500 4WD з додатковим навісним обладнанням (загальна кількість 2 одиниці).
Майно за Договором Продавець зобов`язаний був постачати партіями у строк до 01.07.2022.
Відповідно до п. 3.2. Договору поставка повинна була здійснюватися на умовах DDP відповідно до Інкотермс (2010), за адресою: України, Донецька область, м. Маріуполь, провул. Банний, буд. 5 (далі – «Місце поставки»).
На виконання п.2.2.1. Договору, 04.01.2022 Покупцем було внесено на рахунок Продавця першій платіж (аванс) за Майно у сумі 114 416,00 (сто чотирнадцять тисяч чотириста шістнадцять) доларів США 00 центів, що з врахуванням курсу Міжбанку станом на 22.12.2021 становить 3 126 989,28 (три мільйона сто двадцять шість тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 28 копійок з ПДВ.
Відповідне підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами по справі.
Окрім того, судом було встановлено та не заперечується сторонами, що 27.01.2022 Продавцем було поставлено одну одиницю техніки: каток дорожній вібраційний BOBCAT ATR 26 вартістю 1 357 837,60 грн., за який Покупець розрахувався у повному обсязі.
Зокрема, Покупцем 27.01.2022 здійснено доплату за каток дорожній вібраційний BOBCAT ATR 26 у сумі 1 097 656,00 грн., що підтверджується Меморіальним ордером №789920.
На підтвердження відповідного матеріали справи містять Видаткову накладну №533 від 27.01.2022 щодо поставки Майна 1: катка дорожнього вібраційного BOBCAT ATR 26 сер. номер B5EZ*3009498, на суму 1 357 837,60 (один мільйон триста п`ятдесят сім тисяч вісімсот тридцять сім гривень 60 копійок) грн. з ПДВ, а також сторонами Договору 27.01.2022 було підписано Акт приймання-передачі майна (предмета лізингу).
Третя особа факт передачі та прийняття у користування катка дорожнього вібраційного BOBCAT ATR 26 сер. номер B5EZ*3009498, на суму 1 357 837,60 (один мільйон триста п`ятдесят сім тисяч вісімсот тридцять сім гривень 60 копійок) грн. з ПДВ не заперечує, що випливає із її додаткових пояснень у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Таким чином, факт поставки та придбання Майна 1: катка дорожнього вібраційного BOBCAT ATR 26 сер. номер B5EZ*3009498, на суму 1 357 837,60 (один мільйон триста п`ятдесят сім тисяч вісімсот тридцять сім гривень 60 копійок) грн. з ПДВ сторонами визнається та не заперечується і суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.
Звертаючись з даним позовом, позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що у зв`язку з запровадженням воєнного стану на території України та перебуванням лізингоодержувача на тимчасово окупованій території, відсутня можливість здійснити поставку майна на склад лізингоодержувача. Вказане свідчить про істотні зміни обставин, що є підставою для розірвання спірного договору та повернення авансового платежу.
Позивач листом від 04.03.2022 вих. №0750000/5964-22 звернувся до відповідача щодо неможливості своєчасного виконання банком зобов`язань за Договором купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021, а також, в подальшому було направлено пропозицію від 27.12.2023 вих. №0000606/40359-23 про розірвання Договору купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021 та повернення невикористаної суми авансу в розмірі 2 866 807,68 грн.
В матеріалах справи відсутня відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" на лист банку від 27.12.2023 вих. №0000606/40359-23 про розірвання Договору купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021 і докази повернення невикористаної суми авансу в розмірі 2 866 807,68 грн. матеріали справи не містять
Вказані обставини і стали причиною виникнення спору.
Оцінивши усі наявні в матеріалах справи докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021 та про обґрунтованість позовних вимог АТ «Укрексімбанк» у цій частині. В свою чергу, за висновком суду зустрічні позовні вимоги ТОВ "Торговий дім "Альфатех" про визнання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" за Договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 в частині поставки однієї одиниці Майна-2 (колісного ковшового екскаватора-навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) Акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" належним чином виконаним у повному обсязі, є обґрунтованими, доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягають задоволенню з підстав, наведених судом у даному рішенні. Враховуючи те, що позовна вимога ТОВ "Торговий дім "Альфатех" про визнання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" за Договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 в частині поставки однієї одиниці Майна - 2 (колісного ковшового екскаватора-навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) Акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" належним чином виконаним у повному обсязі підлягає задоволенню, наявні усі підстави для стягнення з Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" суми заборгованості за фактично поставлену одну одиницю Майна - 2 (колісного ковшового екскаватора-навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) у розмірі 3726217,92 (три мільйона сімсот двадцять шість тисяч двісті сімнадцять гривень 92 копійок) грн. Також, господарський суд виснував, що позовні вимоги АТ «Укрексімбанк» про стягнення з ТОВ "Торговий дім "Альфатех" невикористаної суми авансу за Договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 підлягають частковому задоволенню у сумі 2 199 672,48 грн. Натомість вимоги про стягнення з АТ «Укрексімбанк» на користь ТОВ "Торговий дім "Альфатех" пені на суму 372 621,79 грн та 3% річних у розмірі 223 831,71 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Провівши в порядку ч. 11 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України зустрічне зарахування грошових сум та судових витрат, що підлягають до стягнення за первісним і зустрічним позовами, суд стягнув з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» 1 526 545,44 грн. - основного боргу; 372 621,79 грн. - пені; 223 831,71 грн. – 3 % річних; 21 339, 37 коп. - витрат зі сплати судового збору. Крім того, суд першої інстанції за додатковим рішенням знайшов підстави для стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» 30 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваним судовим рішенням та доводам апеляційних скарг, апеляційний суд зазначає наступне. 
Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом від 12.02.2024 № 0000606/4659-24, в якому просить:
- розірвати договір купівлі- продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 укладеного між Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" та Комунальним комерційним підприємством "Маріупольавтодор";
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" невикористану суму авансу за договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 у розмірі 2 866 807 грн 68 коп.
Судові витрати позивач просить покласти на відповідача. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з запровадженням воєнного стану на території України та перебуванням лізингоодержувача на тимчасово окупованій території, відсутня можливість здійснити поставку майна на склад лізингоодержувача. Вказане свідчить про істотні зміни обставин, що є підставою для розірвання спірного договору та повернення авансового платежу.
В якості третьої особи позивачем у поданій позовній заяві зазначено Комунальне комерційне підприємство "Маріупольавтодор".
05.03.2024 через систему "Електронний суд" до господарського суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех", в якій останній просить суд:
- визнати зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" за договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 в частині поставки однієї одиниці Майна 2 (Колісного ковшового екскаватора- навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) Акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" належним чином виконаним у повному обсязі;
- стягнути з Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" заборгованість у сумі 4 322 671 грн 42 коп., з яких: 3 726 217 грн 92 коп. - основний борг, 372 621 грн 79 коп. - пеня, 223 831 грн 71 коп. - 3% річних.
Судові витрати позивач за зустрічним позовом просить покласти на відповідача за зустрічним позовом.
Зустрічні позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем за зустрічним позовом зобов`язання за договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар. 
08.03.2024 через систему "Електронний суд" відповідачем (позивачем за зустрічним позовом) подано до суду відзив на первісну позовну заяву, в якому останній вказує на те, що:
- позивач у позовній заяві свідомо замовчує той факт, що відповідачем 22.02.2022 було доставлено у м. Маріуполь одну одиницю майна - 2, а представник позивача не з`явився для прийняття майна - 2 та підписання акту приймання-передачі майна;
- відповідач вважає, що саме з вини позивача сторонами не був підписаний акт, та відповідно не був переданий останньому колісний ковшовий екскаватор-навантажувач ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням;
- позивач не провів остаточного розрахунку за фактично поставлений товар (одну одиницю майна -2), чим порушив умови спірного договору;
- посилання позивача на лист Торгово-промислової палати України за № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, як на підставу не виконання умов спірного договору, є безпідставним, з огляду на те, що даний лист носить лише загальний інформаційний характер;
- оскільки покупець не здійснив остаточний розрахунок за поставлену одиницю майна 2, то продавець зупинив передання решти майна, визначеного у специфікації від 29.12.2021;
- посилаючись на норми ст. ст. 614, 653 ЦК України, відповідач вважає, що у позивача, за умовами спірного договору, відсутні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого авансу за договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 у розмірі 2 866 807 грн 68 коп. 
25.03.2024 через систему "Електронний суд" позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) до суду подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому останній вказує наступне:
- товарно-транспортна накладна № 1418/22022022 від 22.02.2022 не відповідає встановленим критеріям та не може підтверджувати реальність господарської операції, а саме: поставки колісного ковшового екскаватора-навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням;
- належним та допустимим доказом поставки колісного ковшового екскаватора-навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням, є саме акт приймання-передачі за формою визначеною додатком № 2 до спірного договору, який позивачем не надано до матеріалів справи; 
- у товарно-транспортній накладній № 1418/22022022 від 22.02.2022 зазначено пункт розвантаження Донецька обл., м. Маріуполь, Левченко 1, при цьому, як в п. 3.2 спірного договору продавець був зобов`язаний поставити товар за адресою: Україна, Донецька обл., м. Маріуполь, пров. Банний, 5;
- ТОВ «ТД «Альфатех» не надано жодних доказів, що підтверджували б повноваження особи вказаної в товарно-транспортній накладній № 1418/22022022 від 22.02.2022 на прийняття спірного майна;
- посилаючись на ч. 2 ст. 131 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідач вважає, що здійснити поставку спірного майна за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, пров. Банний, 5, є неможливим. 
Ухвалою господарського суду від 21.03.2024 підготовче засідання відкладено на 09.04.2024; залучено до участі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) Комунальне комерційне підприємство "Маріупольавтодор".
09.12.2024 через систему "Електронний суд" третьою особою надані додаткові пояснення по справі, в яких останній заперечує факт виконання поставки колісного ковшового екскаватора-навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням з боку ТОВ «Торговий дім» «Альфатех» та просить суд задовольнити у повному обсязі первісний позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову. 
11.12.2024 через систему "Електронний суд" відповідачем за первісним позовом надані заперечення на пояснення третьої особи, в яких останній вказує на те, що:
- ТОВ «Торговий дім» «Альфатех» ніяк не мав можливості знати перелік та посади всіх співробітників ККП «Маріупольавтодор», їх посадові обов`язки, функції та повноваження;
- відсутність інформації або неточності в документах не є підставою для визнання дій ТОВ «ТД «Альфатех» щодо поставки однієї одиниці майна-2 на територію ККП «Маріупольавтодор» неналежними та невиконаними. 
Предметом доказування у справі за первісним позовом є наявність/відсутність підстав для розірвання договору купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 та стягнення суми невикористаного авансу за договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 у розмірі 2 866 807 грн 68 коп. 
Щодо позовних вимог позивача в частині розірвання договору купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021 укладеного між Акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України", Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" та Комунальним комерційним підприємством "Маріупольавтодор", господарським судом зазначає таке.
Відповідно до положень ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Згідно із п. 9.3. Договору купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 розірвання цього Договору в односторонньому порядку не допускається.
Судом встановлено, що позивачем за первісним позовом було надіслано відповідачу за первісним позовом лист від 04.03.2022 вих. №0750000/5964-22 щодо неможливості своєчасного виконання банком зобов`язань за Договором купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021, а також в подальшому було направлено пропозицію від 27.12.2023 вих. №0000606/40359-23 про розірвання Договору купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021 та повернення невикористаної суми авансу в розмірі 2 866 807,68 грн.
В матеріалах справи відсутня відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" на лист банку від 27.12.2023 вих. №0000606/40359-23 про розірвання Договору купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021; також повернення невикористаної суми авансу в розмірі 2 866 807,68 грн. матеріали справи не містять.
Відповідно до приписів ч.ч. 1-2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Відповідно до ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:
1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;
3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
Під час розгляду даної справи з`ясовано, що сторони трьохстороннього Договору купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021 не зацікавлені у подальшому виконанні умов даного Договору у зв`язку із тим, що ККП «Маріупольавтодор» більше не проводить свою господарську діяльність у м. Маріуполь, оскільки останнє є тимчасово окупованим містом. 
Також, склад ККП «Маріупольавтодор» (місце поставки усього Майна) знаходиться у місті Маріуполь за адресою: України, Донецька область, м. Маріуполь, провулок Банний, буд. 5, а тому, станом на зараз, неможливо виконати умови Договору купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021.
Окрім того, згідно з заявою про надання послуги з фінансового лізингу №2 до Договору фінансового лізингу №21-84LL0003 від 29.12.2021, місцем передачі об`єкта фінансового лізингу/частини об`єкта фінансового лізингу є Донецька область, а саме місто Маріуполь. 
Зазначені обставини склалися внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, а також через введення в дію воєнного стану на території України. Який триває по сьогоднішній день.
Наразі тимчасова окупація міста Маріуполь триває, і сторони договірних відносин жодним чином не можуть усунути відповідні перешкоди, які не залежать від них.
Вказані обставини сторони не могли передбачити на момент укладання договору купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021, а подальше виконання умов цього Договору не принесе сторонам того, на що вони розраховували при його укладанні.
Відтак, господарський суд дійшов мотивованого висновку про наявність підстав для розірвання договору купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021 та про обґрунтованість позовних вимог АТ «Укрексімбанк» у цій частині. 
Рішення першої інстанції в цій частині учасниками справи не оскаржується, а відтак і не переглядається. 
Щодо вимоги позивача в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" невикористаної суми авансу за договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 у розмірі 2 866 807 грн 68 коп., господарський суд зазначив, що оскільки задоволення позовної вимоги АТ «Укрексімбанк» про стягнення з ТОВ "Торговий дім "Альфатех" невикористаної суми авансу за договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 у розмірі 2 866 807 грн. 68 коп. безпосередньо залежить від розгляду позовних вимог ТОВ "Торговий дім "Альфатех" про визнання зобов`язання ТОВ "Торговий дім "Альфатех" за Договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 в частині поставки однієї одиниці Майна-2 (Колісного ковшового екскаватора-навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) АТ «Укрексімбанк» належним чином виконаним у повному обсязі, існує доцільність їх одночасного розгляду.
Як підтверджується матеріалами справи, 27.01.2022 позивач за зустрічним позовом поставив відповідачу за зустрічним позовом одну одиницю Майна 1: каток дорожній вібраційний BOBCAT ATR 26 сер. номер B5EZ*3009498, на суму 1 357 837,60 (один мільйон триста п`ятдесят сім тисяч вісімсот тридцять сім гривень 60 копійок) грн. з ПДВ.
У свою чергу ТОВ "Торговий дім "Альфатех" у зустрічній позовній заяві наголошує на тому, що 22.02.2022 останній доставив до місця поставки одну одиницю Майна 2, а саме: колісний ковшовий екскаватор-навантажувач BOBCAT B730R з навісним обладнанням.
На підтвердження вищевказаного ТОВ "Торговий дім "Альфатех" надано до суду наступні копії документів: товарно-транспортну накладну №1418/22022022 від 22.02.2022, видаткову накладну №1418 від 22.02.2022 та лист ККП «Маріупольавтодор» №15 від 05.07.2022.
АТ «Укрексімбанк» проти факту поставки ТОВ "Торговий дім "Альфатех" однієї одиниці Майна-2 (колісного ковшового екскаватора-навантажувача BOBCAT B730R з навісним обладнанням) на територію третьої особи заперечувало з підстав того, що товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, а відтак не може бути підтвердженням проведення господарської операції, а належним та допустимим доказом поставки товару є відповідний акт приймання-передачі товару.
Господарський суд, дослідивши наявні в матеріали справи докази, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Торговий дім "Альфатех" щодо визнання зобов`язання ТОВ "Торговий дім "Альфатех" за договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 в частині поставки АТ «Укрексімбанк» однієї одиниці Майна-2 (колісного ковшового екскаватора-навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) належним чином виконаним у повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема відповідно до умов договору.
У відповідності до приписів ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно із ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Так, на виконання умов Договору, 22.02.2022 ТОВ "Торговий дім "Альфатех" доставив до місця поставки Майно - 2, а саме: одну одиницю колісного ковшового екскаватора-навантажувача BOBCAT B730R з навісним обладнанням, що підтверджується товарно-транспортною накладною №1418/22022022 від 22.02.2022, яка міститься в матеріалах справи та підписана вантажоодержувачем та вантажовідправником.
Факт поставки колісного ковшового екскаватора-навантажувача BOBCAT B730R з навісним обладнанням, зокрема, підтверджується листом ККП «Маріупольавтодор» №15 від 05.07.2022. 
У даному листі третя особа зазначила, що, на виконання пунктів 3.1., 3.2. Договору, на територію ККП «Маріупольавтодор» 22.02.2022 було доставлено Майно - 2 – колісний ковшовий екскаватор-навантажувач BOBCAT B730R з навісним обладнанням. 
Суд першої інстанції сумнівів у достовірності відповідних доказів не вбачав, оскільки відповідні докази містять усі необхідні для документів реквізити, які підтверджують їх достовірність. Окрім того, лист ККП «Маріупольавтодор» №15 від 05.07.2022 був підписаний уповноваженою особою - директором підприємства Олександром Левченко. Факт наявності та вірогідності такого листа не заперечувався учасниками справи.
При цьому судом враховано, що пункт 3.1. Договору визначає основним обов`язком Продавця поставку Майна у строк до 01.07.2022. Обов`язок по прийманню Майна покладається на Покупця та Лізингоодержувача (п. 3.4. Договору).
За висновком господарського суду, позивач за зустрічним позовом в ході судового розгляду справи №904/666/24 довів належними та допустимими доказами факт виконання свого головного обов`язку за Договором – поставки Майна, зокрема, поставку однієї одиниці Майна-2 (колісного ковшового екскаватора-навантажувачу BOBCAT B730R з навісним обладнанням).
Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ТОВ "Торговий дім "Альфатех", суд, окрім вищенаведеного, зазначив, що розгляд даної справи здійснювався в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснювалася через призму такого стандарту доказування, як «баланс вірогідностей». 
Водночас, поза увагою суду залишились наступні обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору та яким не надано належної правової оцінки.
Так, відповідно до умов п. 1.1 укладеного між сторонами Договору купівлі – продажу, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець оплатити майно визначеного переліку, комплектності, кількості та якості (далі – Майно 1, Майно 2, Майно 3, Майно 4, разом Майно, Предмет лізингу) згідно з Додатком №1 (далі - Специфікація) що є невід`ємною частиною цього Договору. 
Придбання Майна на умовах Договору купівлі – продажу здійснюється Покупцем для подальшої передачі в лізинг Лізингоодержувачу, відповідно до Договору фінансового лізингу №21-84LL0003 від 29.12.2021 (далі – Договір фінансового лізингу), укладеного між Лізингоодержувачем і Покупцем (п. 1.2. Договору купівлі – продажу). 
За змістом п. 2.1 Договору загальна вартість Майна становить 572 080,00 (п`ятсот сімдесят дві тисячі вісімдесят) Доларів США 00 центів, що згідно курсу Міжбанку станом на 22.12.2021 становить 15 620 644,40 грн. 
Згідно з п. 2.2.1 Договору купівлі – продажу перший платіж (аванс) за Майно становить 114 416,00 Доларів США, що з врахуванням курсу Міжбанку станом на 22.12.2021 в розмірі 27,3050 грн., за 1 Долар США становить 3 124 128,88 грн., та здійснюється Покупцем в гривні за курсом продажу встановленим на валютному ринку України (закриття Міжбанку) станом, на дату, що передує даті платежу за цим Договором та визначається за даними, розміщеними на сайті http://minfin.com.ua/curreney/mb/ протягом 3 (трьох) банківських днів з дати сплати Лізингоодержувачем на користь Покупця авансового платежу та комісії за надання фінансування, передбачених за Договором фінансового лізингу. 
Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За положеннями ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно з ч. 1 ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.
Як передбачено п. 3.1 Договору Продавець зобов`язаний поставити Майно у строк до 01.07.2022 року, але виключно за умови оплати Покупцем Продавцю вартості Майна, згідно п. 2.2.1 цього Договору (надалі – «Строк поставки»). Дозволяється поставка Майна партіями.
При цьому поставка здійснюється yа умовах DDP відповідно до Інкотермс (2010), за адресою: Україна, Донецька обл., м. Маріуполь, провулок Банний, 5 (далі – «Місце поставки», п. 3.2 Договору). 
Слід зауважити, що «Delivered Duty Paid» (DDP) умови поставки згідно з правилами системи Інкотермс-2010 означають передачу товару в розпорядження покупця в призначеному місці, з оплатою продавцем всіх ризиків по його доставці. До них відносяться: ризики під час транспортування до місця призначення, митні витрати на вивезення та ввезення, різні збори організації експорту з однієї країни і імпорту в іншу, податки.
Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. 
Системне тлумачення ч. 1 ст. 693, ч. 1 ст. 655, ч. 1 ст. 664, ч. 1 ст. 697 ЦК України свідчить, що термін «передача товару» охоплює як передачу у власність, так і передачу у користування (див. постанову Верховного Суду від 18.08.2023 у справі № 927/211/22).
У відповідності до п. 3.6 Договору передача Майна Продавцем Покупцю здійснюється в Місці поставки шляхом підписання Продавцем, Покупцем та Лізингоодержувачем Акту (-ів) приймання-передачі за формою, визначеною Додатком № 2 до цього Договору.
За умовами п. 3.7 Договору з дати підписання відповідно до п. 3.6 цього Договору Акту (-ів) приймання-передачі Майна (Предмету лізингу) без недоліків (Акту (-ів) про усунення недоліків Майна, у випадку їх виявлення та усунення) право власності на Майно переходить до Покупця.
Як встановлено судом, на виконання своїх зобов`язань за Договором купівлі – продажу, АТ «Укрексімбанк» 04.01.2022 було перераховано перший платіж (аванс) за Майно у розмірі 3 126 989,28 грн, що є гривневим еквівалентом 114 416,00 Доларів США та підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №68406 (наявна в матеріалах справи).
27.01.2022 ТОВ «ТД «Альфатех» було поставлено одну одиницю техніки: каток дорожній вібраційний Bobcat ATR 26 вартістю 1 357 837,60 грн за визначеною в п. 3.2 Договору адресою, що підтверджується Актом приймання-передачі майна (об`єкта фінансового лізингу) від 27.01.2022. Належне виконання зобов`язання в цій частині (щодо поставки Майна 1 засвідчено Актом відповідності № 1 та не заперечується сторонами.
За вказане майно АТ «Укрексімбанк» розрахувався у повному обсязі, а саме: 
- Покупцем сплачено 3 126 989,28 грн., авансу за Майно згідно п.п. 2.2.1 п. 2.2. Договору купівлі – продажу, з яких 260 181,60 грн. (авансовий платіж за каток дорожній вібраційний Bobcat ATR 26);
- Покупцем 27.01.2022 здійснено доплату за каток дорожній вібраційний Bobcat ATR 26 у сумі 1 097 656,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №789920.
Таким чином, залишок невикористаного авансу склав: 3 126 989,28 + 1 097 656,00 - 1 357 837,60 = 2 866 807,68 грн.
Належних та допустимих доказів поставки решти погодженого Майна відповідно до умов, визначених у Договорі купівлі – продажу, ТОВ «ТД «Альфатех» суду не надано.
Водночас, господарський дійшов висновку про належне виконання ТОВ «ТД «Альфатех» своїх зобов`язань за Договором в частині поставки АТ «Укрексімбанк» однієї одиниці Майна 2 (колісного ковшового екскаватора – навантажувача BOBCAT B730R з навісним обладнанням), посилаючись на товарно – транспортну накладну №1418/22022022 від 22.02.2022» та лист ККП «Маріупольавтодор» №15 від 05.07.2022.
Колегія суддів зауважує, що ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
При цьому належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
За змістом висновків Верховного Суду у постанові від 05.04.2018 у справі №914/1027/16 зобов`язання вважається виконаним належним чином відповідно до умов договору, якщо боржник виконав його таким чином та способом, на які повинні були розраховувати обидві сторони, а за наслідками такого виконання кредитор отримав можливість розпоряджатися виконаним на свій розсуд.
Однак у даному випадку матеріали справи № 904/666/24 не містять доказів належного виконання ТОВ «ТД «Альфатех» своїх зобов`язань за Договором – купівлі продажу в частині поставки і передачі у розпорядження Покупцю – АТ «Укрексімбанк» Майна 2 (колісного ковшового екскаватора – навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням), на умовах, погоджених сторонами у п.п. 3.1, 3.2, 3.6 Договору.
У даному випадку поставка та передача Майна мала бути здійснена ТОВ «ТД «Альфатех» на адресу м. Маріуполь, провулок Банний, 5 з підписанням з АТ «Укрексімбанк» відповідного Акту приймання-передачі Майна. 
Товарно – транспортна накладна №1418/22022022 від 22.02.2022 не може підтверджувати передачу у власність АТ «Укрексімбанк» за договором купівлі – продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021 Майна – 2 (одну одиницю колісного ковшового екскаватора – навантажувача BOBCAT B730R з навісним обладнанням), оскільки не є доказом належного виконання ТОВ «ТД «Альфатех» своїх зобов`язань за Договором купівлі – продажу, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
А за приписами ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Як зауважив Верховний Суд у постанові від 10.06.2019 у справі № 903/581/18 докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям: належності, допустимості, достовірності, достатності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України. 
Товарно – транспортна накладна №1418/22022022 від 22.02.2022 не відповідає зазначеним критеріям. 
По-перше, відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 27.07.2021 у справі № 927/924/19 обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності. У п.п.1-3 ч. 1 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Так суди обох інстанцій дійшли висновків, що:
- подані позивачем видаткові накладні є неналежними та недопустимими доказами, оскільки у графі "отримав" відсутній підпис уповноваженої особи відповідача, внаслідок чого суди позбавлені можливості ідентифікувати особу, якій передавався зазначений в накладних товар, відтак позивачем не доведено факт здійснення господарської операції;
- копії товарно-транспортних накладних також не є допустимими доказами, оскільки у графі "Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)" не містять відтиску печатки та підпису вантажоодержувача щодо прийняття зазначеного товару. Крім цього, товарно-транспортна накладна може бути доказом переміщення товару, проте, не є документом, який підтверджує отримання покупцем товару. Матеріали справи не містять доказів, що особи, зазначені в товарно-транспортних накладних як водії, які отримували продукцію для перевезення її відповідачу, були уповноваженими відповідачем особами на отримання та перевезення зазначеної продукції чи є працівниками відповідача;
- податкові накладні, надані позивачем, були видані платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою лише для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України) та не є документами, які підтверджують факт отримання відповідачем товару та наявності у нього заборгованості перед позивачем. Фактом підтвердження господарської операції є первинні документи, які позивачем не були надані суду, а не податкові накладні, які підтверджують лише порядок оподаткування цієї операції, оскільки сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції та наявність правовідносин між сторонами. При цьому відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.11.2019 у справі № 905/49/15 як доказ, податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може бути єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару та його прийняття;
- сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій. Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості, проте за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.
Верховний Суд зауважує, що доводи скаржника зводяться до незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою наявних у матеріалах справи доказів, однак відповідно до положень ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Враховуючи викладене та беручи до уваги передбачені ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів Касаційного господарського суду складі Верховного Суду зазначає, що суди обох інстанцій на підставі дослідження наявних у матеріалах справи доказів дійшли висновку про відсутність належних та допустимих доказів, які підтверджують факт передання товару відповідачу, тобто факт здійснення господарської операції - поставки товару, і колегією суддів не встановлено порушень норм матеріального та процесуального права при оцінці судами відповідних доказів».
ТТН є доказом факту перевезення (переміщення) товару, тому є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару та, відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною (див. постанову Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 804/644/16). 
Таким чином, товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
По-друге, товарно – транспортна накладна №1418/22022022 від 22.02.2022 має ряд дефектів які залишені поза увагою Господарського суду Дніпропетровської області, а саме:
- пункт розвантаження Донецька обл., місто Маріуполь, Левченко 1, при цьому Продавець згідно п. 3.2 Договору купівлі – продажу зобов`язаний був поставити Майно за адресою: Україна, Донецька обл., м. Маріуполь, провулок Банний, 5;
- відсутні обов`язкові підписи водія (п. 11.4. Правил);
- відсутній час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження (пунки 8.25, 8.26 глави 8 Правил);
- відсутній підпис одержувач Майна 2 (колісного ковшового екскаватора – навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) покупцем – АТ «Укрексімбанк».
В свою чергу, як повідомив ККП «Маріупольавтодор» у відзиві на апеляційну скаргу: «ККП «Маріупольавтодор» неодноразово пояснювало, зокрема у листі № 24 від 28.03.2024 (лист наявний у матеріалах справи), що, наразі, у зв`язку з тимчасовою окупацією міста Маріуполь, неможливо надати документи на підтвердження того, що співробітник ККП «Маріупольавтодор», який підписав відповідну товаро-транспортну накладну, у вказаний період часу дійсно мав відповідні повноваження. На даний час, у зв`язку з фактичною відсутністю такого співробітника, неможливо підтвердити справжність його підпису на вказаній ТТН, отримати пояснення, тощо.
До того ж, саме в ТТН № 1418/22022022 від 22.02.2022 р. зазначено іншу, відмінну від умов договору адресу, а саме: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченко, 1».
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2021 у справі № 180/1735/16-ц). 
ТОВ «ТД «Альфатех» не надано до суду першої інстанції доказів виконання зобов`язання з поставки у належному місці». 
Таким чином, товарно – транспортна накладна №1418/22022022 від 22.02.2022 не є належним та допустимим доказом поставки 22.02.2022 за адресою: Україна, Донецька обл., м. Маріуполь, провулок Банний, 5, Майна 2 (колісного ковшовий екскаватор – навантажувач ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) та передачі цього майна покупцю – АТ «Укрексімбанк».
Не є таким доказом й лист ККП «Маріупольавтодор» №15 від 05.07.2022, на який послався в обґрунтування прийнятого рішення Господарський суд Дніпропетровської області.
При цьому суд не врахував, що в матеріалах справи № 904/666/24 містяться письмові пояснення ККП «Маріупольавтодор» від 07.12.2024, в яких останній зазначив, що «… заперечує факт виконання поставки «колісного ковшового екскаватора – навантажувача ВОВСАТ В730R» з боку Товариства з обмежено відповідальністю «Торговий дім «Альфатех»…».
Пояснення аналогічного змісту щодо вказаного листа наведені третьою особою і у відзиві на апеляційну скаргу.
Також, варто звернути увагу на те, що зі змісту відповідного листа, який наявний в матеріалах справи, вбачається лише факт транспортування товару на територію ККП «Маріупольавтодор», однак жодним чином не підтверджується належне виконання Продавцем взятого зобов`язання в частині поставки майна до місця поставки (за умовами договору – має бути м. Маріуполь, провул. Банний, буд. 5). Натомість в листі зазначено, що «Майно 2 – колісний ковшовий екскаватор-навантажувач BOBCAT B730R з навісним обладнанням згідно до умов Договору прийнято не було, акт приймання-передачі не підписано». 
За наявності у справі двох документів підготовлених ККП «Маріупольавтодор», які суперечать один одному, господарський суд без дослідження всіх наявних у справі доказів у сукупності, надав перевагу саме листу ККП «Маріупольавтодор» від 07.12.2024, витлумачивши його зміст на користь ТОВ «ТД «Альфатех», чим допустив порушення правил оцінки доказів, що визначені ст. 86 ГПК України та принципу змагальності, переклавши тягар доказування на одну лише сторону - АТ «Укрексімбанк».
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2019 у справі № 908/1932/18, за загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що дотримання фундаментального принципу змагальності господарського судочинства забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Подібний висновок є усталеним і викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 27.05.2020 у справі № 2-879/13 від 18.01.2021 у справі №915/646/18).
При цьому у відповідності до вимог ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Крім того, застосувавши стандарт «вірогідності доказів», суд першої інстанції залишив поза увагою, що зазначений стандарт доказування обумовлює обов`язок суду співставлення доказів, які надані учасниками справи. 
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). В подальшому правила застосування даного стандарту доказування визначені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Визнавши докази подані ТОВ «ТД «Альфатех» більш вірогідними суд не співставив їх із доказами поданими АТ «Укрексімбанк», зокрема, з Договором купівлі –продажу у сукупності та взаємозв`язку з повідомленням ТОВ «ТД «Альфатех» (копія міститься в матеріалах справи) на електронну адресу АТ «Укрексімбанк», в якому ТОВ «ТД «Альфатех» повідомляв, що поставка Майна 2 (колісного ковшового екскаватора – навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) в кількості 2 шт., за адресою ККП «Маріупольавтодор» відбудеться 25.02.2022; листом АТ «Укрексімбанк» від 04.08.2022 вих. №0750000/26407-22, що був адресований директору ТОВ «ТД «Альфатех» Євгену ГАРМАТІ з приводу безпідставної реєстрації ТОВ «ТД «Альфатех» податкової накладної 24.02.2022 №750 на суму 3 150 822,40 грн. в т.ч. ПДВ 525 137,07 грн. (оскільки поставка колісного ковшового екскаватора – навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням не відбулася), в якому відповідно до п. 192.1 ст. 192 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України АТ «Укрексімбанк» вимагав з метою анулювання податкової накладної від 24.02.2022 №750 скласти розрахунок коригування до податкової накладної 24.02.2022 №750 на суму 3 150 822,40 грн. в т.ч. ПДВ 525 137,07 грн, та надати його до банку з використанням програмного комплексу М.Е.doc для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 10 банківських днів з дати отримання листа; а також поясненнями ККП «Маріупольавтодор» під час судового розгляду справи.
Колегія суддів також вважає за необхідне додати, що умови поставки DDP за правилами Інкотермс-2010 передбачають не тільки передачу товару в розпорядження Покупця в призначеному місці, а й покладення на Постачальника усіх ризиків з доставки до моменту безпосередньої передачі товару Покупцю, що оформлюється згідно з умовами досліджуваного Договору Актом приймання—передачі. Саме в цей момент до останнього й переходять права на майно у порядку п. 3.7 Договору.
Отже, у даному випадку належним та допустимим доказом виконання ТОВ «ТД «Альфатех» своїх зобов`язань мав бути підписаний сторонами без зауважень Акт приймання-передачі Майна 2, який суду не надано. При цьому матеріали справи й не містять доказів необґрунтованої відмови АТ «Укрексімбанк» від підписання такого Акту. Натомість останнє стверджує, що Продавець взагалі не поставив йому Майно 2.
На користь небезпідставності таких тверджень скаржника свідчить й той факт, що як передбачено п. 3.8 Договору Продавець зобов`язаний передати Покупцю всі необхідні для реєстрації в державних органах документи:
- копію вантажної митної декларації, завіреної митними органами України (за наявності);
- цифрові фотографії Майна (загальний вигляд; фото таблички із загальною інформацією (виробник, марка і модель виробу, рік випуску, серійний номер, серійний номер двигуна (якщо вказується) маса виробу); фото таблички із загальною інформацією про двигун (виробник, марка і модель виробу, рік випуску, серійний номер, об`єм, потужність);
- декларації про відповідність, висновки експертизи (за наявності);
- один комплект ключів;
- керівництво користувача або інші інструкції з користування на українській (російській) мові;
- інше.
Доказів передання будь-якого з цих документів на Майно 2 матеріали справи не містять. 
Зважаючи на те, що Акт приймання – передачі за формою, визначеною Додатком №2 до Договору купівлі – продажу між ТОВ «ТД «Альфатех», АТ «Укрексімбанк», ККП «Маріупольавтодор» не підписувався, Майно 2 Покупцю не передавалося, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що зустрічні позовні вимоги ТОВ "Торговий дім "Альфатех" про визнання зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Альфатех" за Договором купівлі-продажу № 075-00/7/291221 від 29.12.2021 в частині поставки однієї одиниці Майна- 2 (колісного ковшового екскаватора-навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) Акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України" належним чином виконаним у повному обсязі, є обґрунтованими, доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягають задоволенню.
У зв`язку з вищевикладеним, Господарський суд Дніпропетровської області необґрунтовано презюмував виникнення в АТ «Укрексімбанк» зобов`язань за Договором купівлі – продажу, а саме з оплати вартості колісного ковшового екскаватора – навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням. 
Як вже було зазначено, на виконання своїх зобов`язань за Договором АТ «Укрексімбанк» 04.01.2022 перерахувало ТОВ "Торговий дім "Альфатех" авансовий платіж за Майно у розмірі 3126 989,28 грн. (еквівалент 114 416,00 доларів США на відповідну календарну дату). 
Авансовий платіж за одну одиницю Майна 1 склав 260 181,60 грн.
Враховуючи те, що одну одиницю техніки Майна 1 було поставлено, залишок невикористаного авансу після поставки однієї одиниці Майна 1 становив 2 866 807,68 грн.
Відповідно до частини першої ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
За загальними положеннями про купівлю-продаж продавець зобов`язаний передати покупцеві майно, що відповідає умовам договору купівлі-продажу. 
А ч. 2 ст. 693 ЦК України встановлює, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Задовольняючи зустрічний позов ТОВ «ТД «Альфатех», господарський суд зменшив суму невикористаного авансового платежу, яка залишилася у ТОВ «ТД «Альфатех» на суму авансу, що була фактично використана після поставки однієї одиниці Майна – 2 (колісного ковшового екскаватора – навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням). 
За розрахунком суду станом на дату сплати авансового платежу 04.01.2022 та з урахуванням курсу Міжбанку долара до гривні на відповідну дату (27,4300 гривні за 1 долар США), гривневий еквівалент авансового платежу за одну одиницю Майна 2 буде дорівнювати 667 135,20 грн.
Проте, враховуючи встановлені судом обставини, що поставки та передачі покупцю однієї одиниці Майна – 2 (колісного ковшового екскаватора – навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) не відбулося, позовні вимоги АТ «Укрексімбанк» підлягають задоволенню у повному обсязі.
Натомість у зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог ТОВ "Торговий дім "Альфатех" про стягнення з Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" суми заборгованості за фактично поставлену одну одиницю Майна - 2 (колісного ковшового екскаватора-навантажувача ВОВСАТ В730R з навісним обладнанням) у розмірі 3 726 217,92 (три мільйона сімсот двадцять шість тисяч двісті сімнадцять гривень 92 копійок) грн належить відмовити.
Таким чином, доводи апеляційної скарги АТ «Укрексімбанк» є обґрунтованими та знайшли своє документальне підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.. 
Судом першої інстанції все вищенаведене враховано не було та зроблено помилкові висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи.
Підсумовуючи усе вищенаведене, колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Принцип справедливості судового розгляду (ст. 6 Конвенції) в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". 
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12.07.1988, серія A № 140, с. 29, п. 46).
Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18.07.2006, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21.04.2011). 
Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За таких умов, апеляційним судом встановлено наявність правових та фактичних підстав для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у справі №904/666/24 в частині відмови у задоволенні первісного позову, вирішення зустрічного позову та проведення зустрічного зарахування присуджених сум як такого, що прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду встановленим обставинам, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, та прийняття в цій частині нового рішення - про задоволення первісного позову в повному обсязі та стягнення з ТОВ "Торговий дім "Альфатех" на користь АТ «Укрексімбанк» невикористаної суми авансу у розмірі 2 866 807,68 грн. При цьому у задоволенні зустрічного позову належить відмовити за недоведеністю вимог. В решті рішення залишається без змін.
Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 129 ГПК України).
Зважаючи на результат апеляційного перегляду оскаржуваного рішення та фактичного вирішення справи на користь Позивача за первісним позовом, понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги належить покласти на Відповідача, залишивши за останнім витрати зі сплати судового збору за подання зустрічного позову.
Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2025.
Судом встановлено, що 24.02.2025 ТОВ "Торговий дім" "Альфатех" через систему "Електронний суд" подано клопотання про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якого ТОВ "Торговий дім" "Альфатех" просить суд стягнути з АТ "Державний експортно-імпортний банк України" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 грн 00 коп. 
Клопотання обґрунтоване тим, що 26.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридичне бюро "Траст-Інвест" (далі - юридичне бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Альфатех"" (далі - клієнт) був укладений договір про надання правової допомоги № 26/02-2024 (далі - договір), за умовами пункту 1.1. якого юридичне бюро бере на себе зобов`язання надавати клієнту у робочий час необхідну правову допомогу у статусі представника (захисника) клієнта по господарській справі № 904/666/24 в судах першої, апеляційної та касаційної інстанціях, а клієнт зобов`язується сплатити юридичному бюро вартість наданої правової допомоги, яка передбачена у статті 4 цього договору.
Виконання дійсного договору здійснюється адвокатами юридичного бюро. Юридичне бюро може залучати до виконання дійсного договору інших адвокатів на договірних засадах.
Юридичне бюро має право покласти частину своїх обов`язків на іншу особу, з якою юридичне бюро укладає окремий договір. У випадку покладання частини своїх зобов`язань на іншу особу, юридичне бюро залишається відповідальним у повному обсязі перед клієнтом за порушення умов даного договору (п. 1.2 договору).
Оплата за надані послуги за цим договором здійснюється авансом - 40 000 грн 00 коп. - вартість послуг юридичного бюро за представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції в межах справи № 904/666/24 (п. 4.1 договору).
На підтвердження надання правової допомоги та її обсягу сторони підписують акт приймання-передачі наданих юридичних послуг (п. 4.3 договору).
Плата за послуги здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів після отримання клієнтом акта приймання-передачі наданих послуг чи виставлення рахунку юридичним бюро.
03.05.2024 юридичним бюро було виставлено рахунок №03052401 для оплати юридичних послуг на суму 40 000 грн 00 коп.
07.05.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Альфатех"" було сплачено виставлений рахунок, що підтверджується платіжною інструкцією № 3919 від 07.05.2024.
24.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридичне бюро "Траст-Інвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Альфатех"" було підписано акт № 2402/25 приймання-передачі наданих послуг договору № 26/02-2024 про надання правової допомоги від 26.02.2024, відповідно до п. 3 якого вартість послуг, наданих юридичним бюро згідно п. 4.1 договору становить 40 000 грн 00 коп. та була сплачена в повному обсязі. 
27.02.2025 від Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" через систему "Електронний суд" надійшли заперечення щодо клопотання ТОВ "Торговий дім" "Альфатех" про ухвалення додаткового рішення, в яких останнє вказує на те, що відповідачем не наведено доводів в обґрунтування розумності, реальності та необхідності заявлених витрат.
З огляду на викладене, Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" просить суд визнати необґрунтованими витрати на правничу допомогу, заявлені адвокатом Новосьоловим С.С., та відмовити у стягненні таких витрат в повному обсязі. 
Дослідивши заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та документи, на підставі яких позивач за зустрічним позовом просить стягнути вказані витрати, господарський суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є завищеним, оскільки становить 40 000 грн 00 коп., в той час, як:
- зміст позовних вимог та предмет позову в даній справі не охоплюють значної кількості обставин і фактів, а сама справа не відноситься до складних категорій справ. Предметом спору у даній справі була заборгованість за договором поставки, правовідносини за яким не викликають будь-яких складнощів, судова практика щодо вказаної категорії справ є сталою та не потребує детального вивчення та аналізу станом на конкретний період у часі;
- крім того, обсяг доказів по справі, який підлягав вивченню та аналізу адвокатом, є незначним; справа є нескладною та не потребувала такої великої кількості часу для досвідченого адвоката;
- справа не є обтяженою великою кількістю доказів, участю великої кількості учасників судового процесу, а розрахунок пені, 3% річних не викликає особливих труднощів та додаткових зусиль для професійного адвоката.
З огляду на викладене, оцінюючи обсяг наданої позивачу правничої допомоги та її вартість, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення витрат на професійну правничу допомогу при їх розподілі, а також зважаючи на критерій розумного розміру, що пропагується й застосовується Європейським судом з прав людини, суд виснував, що вартість наданої професійної правничої допомоги у цій справі не може бути покладена на відповідача за зустрічним позовом повністю, та з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також враховуючи сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 30 000 грн 00 коп.
Таким чином, господарський суд вирішив стягнути з Відповідача за зустрічним позовом на користь Позивача за зустрічним позовом 30 000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, поклавши іншу частину витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп. на Позивача за зустрічним позовом.
Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням АТ «Укрексімбанк» подано апеляційну скаргу, згідно якої просить його скасувати в частині часткового задоволення заяви ТОВ «ТД «Альфатех» та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову ТОВ «ТД «Альфатех» в стягненні витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права.
Слід зазначити, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 ГПК України).
Так, додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Із аналізу змісту ст. 244 ГПК України вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати (п. 24 постанови Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 911/132/14).
Звідси додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі №240/6150/18, у постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 923/631/15, від 23.01.2020 у справі № 927/229/19, від 23.12.2021 у справі № 925/81/21, від 21.09.2022 у справі № 925/632/19. 
Таким чином, часткове скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 є самостійною підставою для скасування додаткового рішення, яким суд вирішив питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Відтак, додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2025 належить скасувати.
Наведене зумовлює необхідність здійснення судом перерозподілу судових витрат в порядку ч. 14 ст. 129 ГПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Як передбачено ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення апеляційної скарги АТ «Укрексімбанк», скасування оскаржуваного рішення в частині та прийняття апеляційним судом нового рішення – про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного, витрати на професійну правничу допомогу ТОВ «Торговий дім «Альфатех» в розмірі 40 000,00 грн покладаються на їх заявника.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 269, 275-277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2025 у справі № 904/666/24 задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 у справі №904/666/24 в частині відмови у задоволенні первісного позову, задоволення зустрічного позову та проведення зустрічного зарахування присуджених сум - скасувати.
Постановити в цій частині нове рішення.
Первісний позов задовольнити. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» (52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, смт Слобожанське, вул. Василя Сухомлинського, буд. 48 Б, код ЄДРПОУ 37383046) на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, 127, код ЄДРПОУ 00032112) невикористану суму авансу за Договором купівлі-продажу №075-00/7/291221 від 29.12.2021 у розмірі 2 866 807,68 грн, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 46 030,12 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 96 452,24 грн, про що видати наказ. 
У задоволенні зустрічного позову відмовити.
Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2025 у справі № 904/666/24 скасувати.
Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Альфатех» зі сплати судового збору за подання зустрічного позову у розмірі 54 294,46 грн та на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн покласти на позивача за зустрічним позовом. 
Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано 30.03.2026

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя А.Є. Чередко