ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" квітня 2026 р. Справа№ 910/14304/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Крижного О.М.
суддів: Гаврилюка О.М. 
Ткаченка Б.О. 

без виклику учасників судового процесу
розглянувши апеляційну скаргу Департамента будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації)
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 (повний текст рішення складено та підписано 22.01.2026)
у справі №910/14304/25 (суддя Ягічева Н.І.)
за позовом Департамента будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації)
до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "СПЕЦЖИТЛОФОНД"
про стягнення 44 359,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.
Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "СПЕЦЖИТЛОФОНД" про стягнення штрафу у розмірі 44 359 грн. 31 коп.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 по справі №910/14304/25 у задоволенні позову Департамента будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "СПЕЦЖИТЛОФОНД" про стягнення 44 359,31 грн. відмовлено повністю.
Суд першої інстанції у рішенні вказав, що посилаючись на пункт 7.1 договору, згідно якого у випадках невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України, нарахував штрафні санкції за період з 01.04.2025 по 30.09.2025 у розмірі 44 359,31 грн. за порушення умов договору щодо здачі в експлуатацію квартири № 397. Аргументуючи, що відповідальність може наставати не лише з договору, а й безпосередньо із закону, а відсутність детального механізму у договорі не звільняє відповідача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми.
З`ясування дійсного змісту правовідносин сторін договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення особою грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.
Якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №908/1501/18.
Суд першої інстанції дійшов до висновку, що умовами договору сторони не передбачили відповідальності за зміну строків прийняття в експлуатацію Об`єкта будівництва, тому нарахування пені не має правового підґрунтя, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт не погоджується із висновками суду першої інстанції, про те, що стягнення пені можливе лише за умови прямого передбачення її в договорі, є неповними та односторонніми, таким, що повністю захищає права відповідача нехтуючи правами Департаменту.
Вказує, що пунктом 7.1 розділу 7 Договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов договору передбачену Законом.
Таким чином, відповідальність може наставати не лише з договору, а й безпосередньо із закону, а відсутність детального механізму у договорі не звільняє відповідача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань.
Враховуючи вищенаведене Департамент просив стягнути на його користь з відповідача штрафні санкції у вигляді пені, оскільки пунктом 7.1 розділу 7 Договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов договору передбачену Законом.
Матеріали справи не містять доказів того, що в установлений Договором термін відповідач забезпечив закінчення будівництва, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта будівництва та передачу третім особам у власність та в натурі зазначеного в Договорі об`єкта нерухомості, вказує на те, що відповідач порушив умови Договору №289/1249р від 17.12.2020 р.
Апелянт посилається на приписи статті 549 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Апелянт вважає права Департаменту, порушеними Відповідачем, тому вимога позивача про стягнення 44 359, 31 грн. пені відповідно до пункту 7.1 Договору є обґрунтованою та такою, що підлягають задоволенню за розрахунком позивача.
Також апелянт звертає увагу суду, що Господарським судом міста Києва у справах 910/12861/25, 910/11450/25 позовні вимоги Департаменту щодо стягнення пені задоволено.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "СПЕЦЖИТЛОФОНД" проти апеляційної скарги заперечує, посилаючись що штраф і пеня є видами неустойки, і їх нарахування можливе лише у випадках, коли сторони прямо передбачили це в договорі або у виключних випадках, коли це встановлено спеціальним законом.
Відтак, неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін, або імперативний характер (встановлений спеціальним законом). Крім цього, пеня чи штраф стягується тільки у випадку настання відповідних обставин, обумовлених договором і лише у випадках, коли умовами договору чітко прописано вид, розмір, база та період нарахування.
Проте, в даних правовідносинах виконання умов Договору не забезпечувалося, право Позивача на неустойку умовами Договору не передбачалося взагалі.
Позивач, як на підставу стягнення неустойки, посилається на пункт 7.1. Договору, згідно з яким, у випадках невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором, Сторони несуть відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України.
Проте, цей пункт договору є загальним та не встановлює конкретного виду відповідальності, а тим більше не є умовою про забезпечення виконання зобов`язань Відповідача неустойкою, бо не містить відповідних формулювань.
Так само відсутній і спеціальний закон для стягнення неустойки з Відповідача у даному спорі, тож позов не підлягає задоволенню.
Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що умови Договору не містять положень про застосування штрафу (як і неустойки в цілому), тому і "розмір відсотків для обчислення штрафу" договором не визначено. Відтак, Позивач позбавлений права і можливості нараховувати Відповідачу штраф (як і неустойки в цілому).
Також відповідач зазначає, що за умовами Договору, має обов`язок перед Третьою особою, який полягає у передачі їй квартири (тобто, основне зобов`язання). Позивач не є кредитором відносно Відповідача. Позивач не зазнає жодної майнової чи іншої шкоди від дій Відповідача.
Відповідач вказує, що умовами Договору закріплено, що термін прийняття будинку до експлуатації є заплованим, а не кінцевим чи точним.
Відповідач є замовником будівництва, проте будівельно-монтажні роботи здійснюються підрядними організаціями на підставі відповідних підрядних договорів. Через дію воєнного стану, підрядники також позбавлені можливості виконувати свої зобов`язання належним чином та у визначений строк.
Відповідач також просить застосувати позовну давність.
Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.
17.12.2020 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Сторона 1), Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "СПЕЦЖИТЛОФОНД" (Сторона 2), Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Сторона 3) укладено договір № 289/1249р від 17.12.2020, предметом якого є Об`єкт нерухомості, майнові права на який придбаваються для Сторони 1 у спільну часткову власність, а саме: ОСОБА_1 - 1/3, ОСОБА_2 - 1/3, ОСОБА_3 - 1/3 на умовах співфінансування у порядку, передбаченому цим Договором.
Відповідно до п.2.2 договору Сторони домовились, що Об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються Стороною 2 за даним Договором Стороні 1, є квартира у Об`єкті будівництва з наступними характеристиками: - Номер квартири - 397; Поверх розташування - 9; Кількість кімнат - 1; Загальна площа - 44,08 кв.м; Житлова площа - 24,94 кв.м.
Згідно п. 4.1 ціна Договору складає 950 585,20 грн. Вартість 1 кв.м Об`єкта нерухомості на день укладення цього Договору становить 21565,00 гривень та є незмінною. Частина вартості 1 кв.м Об`єкта нерухомості, що сплачується Стороною з за рахунок коштів спеціального фонду бюджету міста Києва не перевищує 30% (відсотків) опосередкованої вартості, що визначається Міністерством розвитку громад та територій України відповідно до Порядку визначення та застосування показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затвердженого наказом Державного комітету України з питань будівництва та архітектури від 27.09.2005 № 174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.10.2005 за № 1185/11465, збільшеної в 1,75 рази, яка на день укладення цього Договору становить 26 505,50 грн. (п.4.2).
За умовами п.п.4.4-4.7 договору Сторона 1 протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту укладання цього Договору сплачує Стороні 2 частину вартості Об`єкта нерухомості 665 409,64 грн.
Сторона 3 протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання письмового повідомлення Сторони 1 та Сторони 2 про повну сплату Стороною 1 коштів відповідно до п. 4.4. цього Договору, сплачує Стороні 2 частину вартості Об`єкта нерухомості 285 175,56 грн.
Сторона 3 сплачує кошти в порядку та на умовах, передбаченими цим Договором, за рахунок коштів спеціального фонду бюджету міста Києва (КПКВК1516082, КЕКВ 3240).
Після оплати Стороною 1 та Стороною 3 суми коштів відповідно до п. 4.4. та п. 4.5. цього Договору, Сторона 2 закріплює за Стороною 1 Об`єкт нерухомості, про що протягом 5 (п`яти) робочих днів видає Стороні 1 та Стороні 3 відповідну Довідку.
За твердженням позивача, сума коштів у розмірі 665 409 грн. 64 коп., сплачена Стороною 1. Позивачем внесено грошові кошти у сумі 285 175 грн. 56 коп. на реквізити Відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 949 від 23.12.2020.
У розділі 3 договору сторони погодили, що Об`єкт нерухомості за цим Договором передається Стороною 2 Стороні 1 після прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію шляхом підписання Акта прийому-передачі майнових прав на Об`єкт нерухомості, протягом 20 (двадцяти) робочих днів після проведення остаточних розрахунків, визначених п.4.9 цього Договору.
Сторона 2 забезпечує оформлення технічного паспорту на Об`єкт нерухомості, який передає Стороні 1 разом з Актом прийому-передачі майнових прав на Об`єкт нерухомості.
Сторона 1 та Сторона 2 протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту укладення Акта прийому-передачі майнових прав на Об`єкт нерухомості, проводять огляд Об`єкта нерухомості та укладають Акт огляду. В разі виявлення Сторонами дефектів Об`єкта нерухомості Сторона 2 зобов`язується усунути такі недоліки за власний рахунок. Перелік недоліків зазначається в Акті огляду.
Згідно пункту 2.4 розділу 2 Договору Сторона 2 підтверджує, що запланований термін прийняття в експлуатацію Об`єкта будівництва - III квартал 2022 року.
У зв`язку з тим, що умови Договору щодо ведення в експлуатацію вищезазначеного Об`єкта будівництва Відповідачем не виконані, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 056-6912 від 09.10.2025 про сплату штрафних санкцій.
Комунальне підприємство "СПЕЦЖИТЛОФОНД" листом №056/02-1618 від 20.10.2025 повідомив позивача про неможливість виконати умови Договору №289/1249р від 17.12.2020 у визначені терміни та проханням про укладення додаткових угод про продовження термінів будівництва та дії договору до І кварталу 2027 року.
Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) розглянув лист відповідача №056/02-1618 від 20.10.2025 та залишив його без розгляду повідомивши, що за відсутності відповідного сертифікату ТПП для можливого звільнення Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "СПЕЦЖИТЛОФОНД" від відповідальності за порушення граничних строків виконання зобов`язання щодо здачі об`єкту будівництва в експлуатацію, необхідно звернутися до Торгово-промислової палати України та отримати сертифікат про наявність форс-мажорних обставин із зазначенням періоду дії таких обставин.
Пунктом 7.1 розділу 7 Договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов договору передбачену Законом.
Позивач, посилаючись на пункт 7.1 договору, згідно якого у випадках невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність у порядку, передбаченому законодавством України, нарахував штрафні санкції за період з 01.04.2025 по 30.09.2025 у розмірі 44 359,31 грн. за порушення умов договору щодо здачі в експлуатацію квартири № 397.
Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився та не погодився з висновками суду першої інстанції.
За результатом розгляду справи суд першої інстанції зазначив, що з`ясування дійсного змісту правовідносин сторін договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення особою грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.
Якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №908/1501/18.
Водночас, умовами договору сторони не передбачили відповідальності за зміну строків прийняття в експлуатацію Об`єкта будівництва, тому нарахування пені не має правового підґрунтя.
Апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що оскільки умовами договору не передбачено відповідальності за порушення строків прийняття в експлуатацію Об`єкта будівництва, позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за період з 01.04.2025 по 30.09.2025 у розмірі 44 359,31 грн. за порушення умов договору щодо здачі в експлуатацію квартири № 397 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
Суд не погоджується із доводами апелянта, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення штрафних санкцій. 
Так, за приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір (подібний висновок міститься у п. 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 та постанови Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Верховний Суд у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначав, що Цивільний кодекс України передбачає, що неустойка встановлюється договором або законом. Тобто неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми.
Відповідно до статей 549, 550, 551 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Проценти на неустойку не нараховуються.
Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що з`ясування дійсного змісту правовідносин сторін договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення особою грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.
Якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №908/1501/18.
Апеляційний господарський суд погоджується із доводами апелянта, що відповідальність може наставати не лише з договору, а й безпосередньо із закону.
Між тим, пунктом 7.1 розділу 7 Договору передбачено лише, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов договору передбачену Законом. 
В договорі № 289/1249р від 17.12.2020 не встановлено відповідальності у вигляді штрафних санкцій за порушення умов договору щодо здачі в експлуатацію квартири № 397.
Приписами частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання.
Водночас, позивачем заявлено до стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору щодо здачі в експлуатацію квартири, тобто прострочення виконання не грошового зобов`язання. 
За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову. 
При цьому, суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що у справах 910/12861/25, 910/11450/25 позовні вимоги Департаменту щодо стягнення пені задоволено.
Так, як вбачається з тексту рішення у справі №910/11450/25, розміщеного у Єдиному державному реєстрі судових рішень, спірний договір у справі №910/11450/25 містив пункт 7.3, відповідно до якого за невиконання або неналежне виконання стороною 2 своїх договірних зобов`язань щодо передачі об`єкта нерухомості стороні 3, сторона 2 сплачує стороні 3 та стороні 1 пеню в розмірі 1 відсоток від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення терміну виконання договірних зобов`язань, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент невиконання зобов`язання щодо передачі об`єкта нерухомості.
Тобто, обставини справи не є аналогічними. 
Враховуючи, що апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, суд не розглядає заяву відповідача про застосування позовної давності. 
Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду.
Суд констатує право сторони на звернення до суду із апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції. У межах розгляду апеляційної скарги встановлено, що права позивача порушені не були.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частинами 1 та 2 статті 875 Цивільного кодексу України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ст. 846 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Договір підряду складається з двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.
Закріплене у Цивільному кодексі України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №523/6003/14-ц).
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Однією із загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору (пункт 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання.
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статей 549, 550 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Проценти на неустойку не нараховуються.
Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу).
Так, за приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір (подібний висновок міститься у п. 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 та постанови Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Верховний Суд у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначав, що Цивільний кодекс України передбачає, що неустойка встановлюється договором або законом. Тобто неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми.
Неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми.
Якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №908/1501/18.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що місцевий господарський суд правильно встановив, що умовами договору не передбачено відповідальності за порушення строків прийняття в експлуатацію Об`єкта будівництва, позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за період з 01.04.2025 по 30.09.2025 у розмірі 44 359,31 грн. за порушення умов договору щодо здачі в експлуатацію квартири № 397 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Пунктом 7.1 розділу 7 Договору, на підставі якого заявлені позивачем до стягнення штрафні санкції, передбачено лише, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов договору передбачену Законом. 
Сторонами в договорі № 289/1249р від 17.12.2020 не встановлено відповідальності у вигляді штрафних санкцій за порушення умов договору щодо здачі в експлуатацію квартири № 397.
Приписами частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання.
Водночас, позивачем заявлено до стягнення штрафних санкцій за порушення умов договору щодо здачі в експлуатацію квартири, тобто прострочення виконання не грошового зобов`язання. 
За таких обставин апеляційний господарський суду погоджується із висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги. 
Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційних скарг - без задоволення. 
Судові витрати
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Керуючись ст. 129, ст. 275, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу Департамента будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі №910/14304/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2026 у справі №910/14304/25 залишити без змін. 
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено - 15.04.2026.

Головуючий суддя О.М. Крижний 

Судді О.М. Гаврилюк

Б.О. Ткаченко