ЄУН: 336/360/26
Провадження №: 2/336/1557/2026 
20.02.26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,- 

ВСТАНОВИЛА:
Представник позивача – Артьомов С.О., який діє на підставі довіреності № 1213/20-26 від 17.12.2025 через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість з централізованого опалення та гарячого водопостачання, теплової енергії, гарячої води за період з 01.11.2019 по 31.10.2025 у розмірі 39 931,26 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 гривень. 
Позов обґрунтовано тим, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та зареєстровані в ній, а відтак є споживачами послуг, які надає Концерн «МТМ» за вказаною адресою. Позивачем за період з 01.11.2019 по 31.10.2025 надано за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та постачання гарячої воді на суму 39 931,26 гривень. Відповідачами, вартість отриманих послуг не сплачувалася, у зв`язку з чим виникла відповідна заборгованість, яку Концерн «МТМ» просить стягнути з відповідачів разом з судовим збором у сумі 2 662,40 гривень.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 16.01.2026 справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздової Н.С.
19.01.2026 на виконання вимог ст. 187 ЦПК України скеровано запити щодо встановлення зареєстрованого місця проживання відповідачів, відповіді надійшли 29.01.2026. 
Ухвалою суду від 30.01.2026 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Відповідачами на позовну заяву відзиву подано не було, хоча вони особисто отримали ухвалу про відкриття провадження у справі, про що свідчать поштові повідомлення. 
Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Правовідносини між позивачем та Споживачами в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.07.2005 року № 630 та від 21 серпня 2019 р., № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України. Позивач по відношенню до Відповідача, як споживача послуг, являється виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також з постачання теплової енергії.
Згідно з ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
З 1 травня 2019 року в повному обсязі введено в дію Закон України від 09.11.2017 № 2189-VШ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), яким Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» визнано таким, що втратив чинність.
Предметом регулювання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189 (далі - Закон № 2189) є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно зі ст.5 Закону №2189 до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Частина 2 ст.7 Закону №2189 визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких в т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8).
Згідно ст.9 Законом №2189, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до статті 12 Закону №2189, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2189 передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
Постановою КМУ №1022 від 08.09.2021 внесено зміни до Постанови Кабінету міністрів Про затвердження правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії № 830 від 21.08.2019, у тому числі, щодо публічних договорів приєднання.
Відповідно до ч.5. ст.13 Закону №2189, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та зареєстровані у встановленому законом порядку за означеною адресою, тобто є споживачами послуг, які за вказаною адресою надає Концерн «МТМ».
Відповідно до Довідки позивача щодо заборгованості, за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на підставі якого з відповідачами здійснюються розрахунку за надані послуги.
Відповідно до вказаної Довідки, а також Розрахунку заборгованості, по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість відповідачів перед Концерном «МТМ» за період з 01.11.2019 по 31.10.2025 становить 39 931,26 гривень.
Звертаючись з вказаним позовом до суду, позивач посилався на те, що не зважаючи на відсутність укладеного між ним та відповідачами договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст.3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст.48 Конституції України), що включає право на житло, Концерн «МТМ» здійснював та продовжує надавати за адресою: АДРЕСА_2 , послуги з постачання теплової енергії.
Тобто, договір вважається укладеним між сторонами. 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.11.2024 (справа №463/6799/18), обов`язок сплати за надані й спожиті послуги, випливає з ч.1 ст.11 ЦК України, відповідно до якої цивільній права та обов`язки випливають із дій, що передбачені актом цивільного законодавства. Відсутність між сторонам договору не можу слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України
Свої зобов`язання з надання комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води позивач виконав в повному обсязі, що не було спростовано відповідачами. Відповідачі, в свою чергу, порушили свої зобов`язання зі сплати заборгованості за надані послуги, у зв`язку з чим мають заборгованість в сумі 24 080,49 гривень.
Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону № 2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Суд звертає увагу на те, що факт не проживання особи у квартирі, в якій особа зареєстрована та факт відсутності її в цій квартирі, не звільняє її від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг. 
Схожі за змістом висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц, які відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження того, що вони протягом періоду нарахування заборгованості не отримували послуги від відповідача або те, що позивачем такі послуги не надавались. Матеріали справи також не містять доказів щодо того, що позивачем надавались послуги не належної якості, оскільки відповідачі не звертались до позивача в претензійному порядку.
Окремо суд зауважує, що вартість послуги з надання теплової енергії у житлове приміщення, розраховується не з врахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житлі, а на загальну площу житлового приміщення (опалювальну). 
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов необхідно задовольнити повністю та стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача заборгованість у сумі 39 931,26 гривень.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
При повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (постанова КЦС ВС від 16.05.2018 у справі № 461/5420/14-ц).
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2 662,40 гривень в рівних частках, з кожного по 1 331,20 гривень. 
Керуючись ст. 10, 11, 60, 76-81, 141, 263-265, 268, 279-283 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.11.2019 по 31.10.2025 в сумі 39 931 гривень 26 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір у сумі 2 662 гривень 40 копійок в рівних частках, з кожного по 1 331 гривень 20 копійок. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Реквізити учасників справи:.
Позивач: Концерн «Міські теплові мережі» ЄДРПОУ 32121458, місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н.С. Звєздова