Справа № 447/343/25 Головуючий у 1 інстанції: Бачуна О.І. 
Провадження № 22-ц/811/4460/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 квітня 2026 року 06 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Костюк С.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Ратича Тараса Михайловича на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2025 року у справі за справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 про визнання виконавчого документам таким, що не підлягає виконанню , -

в с т а н о в и в: 
Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Ратич Т.М. подав до суду заяву про визнання судового наказу від 10.02.2025 виданого Миколаївським районним судом Львівської області у справі №447/343/25, таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування заяви покликався на те, що чинним законодавством не передбачено право суду стягувати аліменти за минулий час шляхом винесення судового наказу, а тільки рішенням суду шляхом звернення позивача до суду із позовною заявою. Вважав, що судовий наказ №447/343/25 від 10.02.2025 року видано помилково, а відтак наявні підстави для визнання даного наказу, таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу Миколаївського районного суду Львівської області від 10.02.2025 у справі №447/343/25 (провадження №2-н/447/68/25) таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Ратич Тарас Михайлович.
Зазначає, що як вбачається зі судового наказу, 04.02.2025 року стягувач звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, а не з позовною заявою. Стягуючи аліменти за минулий час (з 30 травня 2023 року) суд посилався на те, що ОСОБА_3 звертався в суд в інтересах стягувачки про стягнення аліментів, однак ухвалою суду у видачі судового наказу було відмовлено. При цьому ОСОБА_3 не оскаржував ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином вказані обставини приводять до висновку про те, що суд помилково видач судовий наказ про стягнення аліментів за минулий час.
Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. 
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи в задоволенні заяви про визнанння судового наказу таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції покликався на положення частини 8 статті 170 ЦПК України, яка встановлює можливість перегляду спірного судового наказу за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу. Саме у цьому порядку суд має можливість надавати оцінку наданим сторонам доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності та ухвалювати відповідне рішення, зокрема про скасування судового наказу.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне. 
Судом встановлено, що судовим наказом Миколаївського районного суду Львівської області від 10.02.2025 у справі №447/343/25 наказано стягувати щомісячно із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 30.05.2024р., а також судовий збір у сумі 302 грн 80 коп.
Ухвалою суду від 03.03.2025року внесено виправлення до судового наказу Миколаївського районного суду Львівської області №447/343/25 від 10.02.2025 р., а саме, вірно вказано період стягнення аліментів з «30 травня 2023року» замість « 30 травня 2024року».
Згідно ч. 2 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв?язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 
Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. 
Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. 
Як вбачається зі судового наказу, 04.02.2025 року стягувач звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, а не з позовною заявою. Стягуючи аліменти за минулий час (з 30 травня 2023року) суд посилався на те, що ОСОБА_3 звертався в суд в інтересах стягувачки про стягнення аліментів, однак ухвалою суду у видачі судового наказу було відмовлено. 
У постанові Верховного суду від 18 січня 2023 року у справі N?161/5211/22 звернуто увагу на наступне. Правовідносини щодо утримання батьками дитини або дітей до їх повноліття регулюється главою 15 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків Утримувати дитину до досягнення нею повноліття, визначений за домовленістю між ними спосіб або ж за рішенням суду з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України (статті 180, 181, 183, 184, 189 СК України).
Так, частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. 
Тлумачення статті 191 СК України дає підстави для висновку, що юридичне значення для визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, має час звернення до суду іншого з батьків з позовом або заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Виключення із цього правила стосуються стягнення аліментів за минулий час (до пред`явлення позову). 
При цьому, ОСОБА_3 не оскаржив ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів. 
Таким чином, вказані обставини та правові норми приводять до висновку про те, що суд помилково видав судовий наказ про стягнення аліментів за минулий час. 
Статтею 173 ЦПК У країни встановлено, що суд може (зокрема) визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, в порядку, встановленому статтею 432 цього Кодексу, частиною 2 якої встановлено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано (зокрема) помилково або якщо обов?язок боржника відсутній повністю чи частково з інших причин.
Враховуючи наведене, у суду першої інстанції були відсутні законні підстави для відмови у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

постановив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ратича Тараса Михайловича - задовольнити. 
Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати виконавчий документ - судовий наказ, виданий 10.02.2025 року Миколаївським районним судом Львівської області по справі № 447/343/25 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку до досягнення дитиною повноліття, таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення аліментів за період з 30 травня 2023року до 4 лютого 2025 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 06.04.2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді       Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.