Справа № 947/25083/22
Провадження № 2/947/81/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.04.2026 року
Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,
за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.
представника позивача - адвоката Рибак А.В.
представника відповідача - адвоката Фоменко І.І.
розглянувши цивільну справу за позовом Комерційно-виробничої фірми у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Бріз» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва - 
ВСТАНОВИВ:
1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи 
Позивач просить суд визнати незаконною та скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої в Інспекції ДАБК в Одеській області 15.05.2014 року № ОД№142141350349; визнати незаконною та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 45339346 від 08.10.2015 року, за яким за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , що була здійснена рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24146278 від 08.10.2015 року; усунути перешкоди Комерційно-виробничій фірми «Бріз» у користуванні земельною ділянкою та приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 привести квартиру АДРЕСА_1 до первісного стану, шляхом знесення самочинно збудованих споруд.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що внаслідок самочинно збудованих, внаслідок реконструкції квартири відповідачки, споруд порушуються право позивача на користування земельною ділянкою яка обмежується фактом накладення ( нависання ) частини мансарди над земельною ділянкою позивача а також порушення протипожежної відстані між двома будинками (позивача та відповідача) що унеможливлювало здійснення реконструкції із збільшенням розміру будинку. 
Відповідачка позовні вимоги не визнає, вважає що поведена нею реконструкція відповідала будівельно-технічним нормам і вимогам а стороною позивача взагалі не доведено жодного порушення його прав. 

2. Процесуальні дії у справі 
Позовна заява про усунення перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою та приміщенням шляхом зобов`язання відповідачку привести квартиру до первісного стану шляхом знесення самочинно збудованих споруд, надійшла до Київського районного суду м. Одеси 27.10.2022 року та оплачена судовим збором у розмірі 3721,00 грн. 
Водночас із позовом подано висновок судової будівельно-технічної експертизи №27/22 від 14.10.2022 яка виконана експертом Рапач К.В. на замовлення КВФ « Бріз» для подання до суду. 
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О. 
Ухвалою судді від 10.11.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 10.11.2022 року судом застосовані заходи забезпечення позову у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , заборони органам державного архітектурно-будівельного контролю, здійснювати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації за адресою, АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 , також судом застосовано заходи зустрічного забезпечення, які позивачем виконано.
Ухвалою суду від 21.02.23 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Заочним рішенням від 22.03.2023 були задоволені позовні вимоги у повному обсязі. 
Судом 30.08.2023 року була задоволена заява відповідачки та скасовано заочне рішення із призначенням розгляду справи у загальному провадженні зі стадії підготовчого провадження. 
05.09.2023 року стороною відповідачки були подано відзив та докази на спростування позовних вимог .
19.01.2024 позивачем подана заява про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог.
31.01.2024 представником відповідачки подано відзив на змінений позов. 
11.03.2024 представником позивача подано відповідь на відзив. 
У звязку із наданням відповідачем технічної документації на реконструкцію квартири та пояснень експерта Рапача К.В. про неможливість врахування нової документації без її додаткового вивчення , судом ухвалою від 16.05.2024 призначена додаткова будівельно-технічна експертиза , проведення якої доручена тому ж експерту Рапачу К.В. 
Додатковий висновок експерта Рапача К.В. №34/24 виготовлено 17.03.2025. 
На вимоги представника відповідачки експерта Рапача К.В. було запрошено до судового засідання та 17.12.2025 він надав пояснення щодо експертного дослідження. 
05.02.2026 , на спростування експертного висновку додаткової експертизи стороною відповідача було подано висновок експерта судової земельно-технічної експертизи №01-01-26 проведеної експертом Ситник О.С. на замовлення ОСОБА_1 для подання до суду, який було прийнято судом 17.03.2026. 
За участю представників позивача та відповідачки 31.03.2026 було закрито підготовче провадження із призначенням розгляду справи по суті. 

3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів 
Як встановлено у судовому засіданні позивач - Комерційно-виробнича фірма «Бріз» ( КВФ Бріз) у виді товариства з обмеженою відповідальністю має своє місцезнаходження за адресою м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 24 в м. Одесі.
Відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 20.02.1997 року, позивач є власником нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 . Крім того, згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, вбачається, що відповідно до рішення Одеської міської ради № 4873-УІ від 25.06.2014 року «Про передачу у власність шляхом продажу КВФ «БРІЗ» у вигляді ТОВ земельної ділянки несільськогосподарського призначення загальною площею 0,0088 га за адресою АДРЕСА_2 для експлуатації та обслуговування магазину та умов цього договору, продавець - Одеська міська рада продає, а покупець - КВФ «БРІЗ» у виді ТОВ купує земельну ділянку для експлуатації та обслуговування магазину.
Відповідач у справі - ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 36893505 від 22.12.2012 року та свідоцтвом виконавчого комітету Одеської міської ради від 17 грудня 2012 року.
Так, відповідно до технічного паспорту, до складу квартири АДРЕСА_3 ; 2. кухня пл. 18,8 кв.м; 3. санвузол пл. 3,2 кв.м; 4. коридор пл. 3,2 кв.м; 5. антресоль пл. 10,9 кв.м; загальна площа 39.9 кв.м, житлова 10.9 кв.м.
Згідно висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи №27/22 від 26.09.2022 року, при проведенні вимірів на місці, електронним дальноміром та тахеометром, встановлено, що лінійні розміри, площа забудови, поверховість та висотність не відповідають відомостям, зазначеним у технічному паспорті на квартиру.
Експертом було встановлено, що реконструкція квартири АДРЕСА_1 не відповідає вимогам нормативно-правових актів, а саме протипожежній відстані. Згідно з п. 15.2.2 ДБН Б.2.2- 12:2019 «Планування та забудова територій», протипожежні відстані між житловими, громадськими, адміністративно-побутовими будинками промислових підприємств, гаражами слід приймати за таблицею 15.2 (чисельник).
Беручи до уваги, III ступінь вогнестійкості магазину, відстань до реконструйованої квартири 1а, повинна становити мінімум 8 м. Враховуючи наявність вікон об`ємно - планувальні та конструктивні рішення будівель зменшення протипожежних відстаней не допустиме.
Крім того, в результаті проведеного дослідження, у відповідності до технічного звіту з геодезичних вишукувань, виконаного інженером-геодезистом ОСОБА_2 та каталогу координат меж земельної ділянки, площею 0,0088га з кадастровим номером 5110136900:41:017:0012, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено, що внаслідок незаконної реконструкції, площа квартири АДРЕСА_2 була збільшена за рахунок земельної ділянки, що належить КВФ «Бріз».
Згідно виконаної Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради 14.03.2013 №01-07/50 містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, Проекту реконструкції жилих приміщень Кв.№1а з настройкою мансарди над квартирою АДРЕСА_4 , Декларації про початок виконання будівельних робіт та Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої в Інспекції ДАБК в Одеській області 15.05.2014 року № ОД№142141350349 відповідачкою була здійснена реконструкція квартири з настройкою мансарди , та 08.102015 зареєстровано право власності на реконструйовану квартиру , індексний номер 45339346 від 08.10.2015 року, за яким за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 а також 08.10.2015 року здійснена державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Ігнатовим Д.В. державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 132 кв.м. житловою площею 47,5 кв.м., індексний номер 24146278.
Згідно висновку Додаткової судової будівельно-технічної експертизи №34/24 від 17.03.2025 проведеної експертом Рапач К.В. , з урахуванням наданих відповідачкою технічної документації на реконструкції квартири: реконструкція квартири не відповідає вимогам протипожежної відстані за ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» за якою відстань повинна становить мінімум 8 м., але після реконструкції відстань, яка до реконструкції була 3.55 – 3.18 м., зменшилась за рахунок нависаючої частини мансарди та становить 2.14-1,73 м., при цьому у результаті реконструкції нависаюча частина мансарди ( по ширині 0.73 та 0.83 м. та довжини 5,94 м.) накладається на земельну ділянку КВФ « Бріз» та площа на яку нависає мансарда становить 4,65 м. 
Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №01-01-26 проведеної експертом ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 встановлено невідповідність розмірів земельної ділянки як отримана КВФ «Бріз» у власність із розмірами земельної ділянки яка надавалась КВФ «Бріз» у користування ( оренду) та її розмір змінився саме за рахунок зміщення в бік житлового будинку відповідачки. 

4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини 
Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). 
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). 
У відповідності до вимог п.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. 
Правовідносини пов`язані із захистом права власності із вимогами про знесення самочинного будівництва врегульовані Цивільним кодексом України ( скорочене ЦК України), Земельним кодексом України ( ЗК України) а також Законом України « Про регулювання містобудівної діяльності» ( ЗУ № 3038-VI) і Державними будівельними нормами "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" вимоги яких поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України» ( ДБН 360-92**). 
Згідно із частинами першою, другою статті 155 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Правилами статей 316, 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 79 ЗК України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. 2. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. 3. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Частиною першою статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Частиною сьомою вказаної статті встановлено що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо (22 вересня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 453/1549/14-ц, провадження № 61-5794 св 21 (ЄДРСРУ № 99861171).
Згідно з п.6 Розділу «Містобудівних умов та обмежень», мінімально допустимі відстані від об`єктів, які проектуються, до існуючих будинків та споруд : згідно з додатком 31 ДБН 360-92**, та у відповідності до вимог Таблиці 1 Додатка , відстань між будинками 1,2 та 3 ступені вогнестійкості визначено у 8 метрів.
У примітці 7 до Таблиці №1 Додатка №31 ДБН 360-92**,  ( на час здійснення реконструкції 2013-2015рр) зазначено, що часткова реконструкція житлових будинків та господарських споруд на окремих садибних ділянках, які побудовані за раніше чинними нормативами, допускається за погодженням з місцевими органами архітектури і містобудування, державного пожежного та санітарного нагляду. В цьому випадку перебудова житлових будинків, їх господарських будівель та гаражів можлива за умови збереження існуючих відстаней між будівлями. 
Згідно вимог ст. 39 ЗУ № 3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої 
замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.  Форма декларації про готовність об`єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України 
Згідно ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.
За змістом статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін
Згідно ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вказаний правовий висновок визначений Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, а також від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У даному випадку суд аналізуючи позовні вимоги та їх обґрунтування під час судового розгляду звертає увагу на наступне. 
Згідно із частинами першою, другою статті 155 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У підпунктах 11.82–11.85 постанови від 09 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 та підпунктах 8.43–8.46 постанови від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Фактично вимоги позивача стосуються поновленню порушених прав пов`язаних з здійсненням відповідачкою реконструкції належної їй квартири у багатоквартирному будинку що призвело, на думку позивача, у порушенні його права на користування належної на праві власності земельною ділянкою а також порушення його інтересів пов`язаних із наявним порушенням державних будівельних норм щодо протипожежної відстані між об`єктами нерухомості , а способом захисту порушеного права позивачем обрано скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта із порушенням норм ДБН до експлуатації, скасування свідоцтва на право власності реконструйованого з порушенням норм ДБН об`єкта і його подальшої реєстрації з отриманням права власності а також приведення всього реконструйованого об`єкта до попереднього ( до реконструкції ) стану із знесенням частини споруд що порушують норми ДБН та права позивача на земельну ділянку. 
Як встановлено судом до початку реконструкції відстань між багатоквартирним будинком в якому розташована реконструйована квартира відповідачки та будинком який належить позивачу складала 3.55 – 3.18 м., після реконструкції виступаючи частина мансарди реконструйованої квартири відповідачки розташована на відстані від будинку позивача на 2.14м. -1,73 м , а частина вказаної виступаючої мансарди розміром : шириною 0.73 та 0.83 м. та довжиною 5,94 м. нависає над земельною ділянкою позивача на загальні 4,65 м. 
При чому до реконструкції загальна площа квартири позивачки була 39.9 кв.м, а житлова 10.9 кв.м., та після реконструкції відповідачка отримала нове майно у власність загальною площею 132 кв.м. житловою площею 47,5 кв.м.
Шляхом математичних розрахунків можливо встановити що спірною частиною новозбудованої внаслідок реконструкції квартири є частина мансарди за розмірами шириною: 1,45 м – 1,41 м, довжиною 5,94 м. 
При розгляді даної справи судом приймається до уваги і баланс інтересів між правом позивача на вільне користування самою земельною ділянкою, до якої відноситься і право користування повітряним простором над своєю ділянкою, і захистом інтересу позивача на право мати і встановлену державними будівельними нормами протипожежну відстань між сусіднім будинком та правом відповідача який , у відповідності до вимог законодавства України здійснив всі шляхи для здійснення належної реконструкції власної квартири у багатоквартирному будинку – замовив проект реконструкції, отримав у відповідних органах право на будівництво та здійснив будівництво у відповідності до проекту та отримав реконструйований об`єкт нерухомості у власність , а тепер повинен повністю знести реконструйовану частину так як інших шляхів приведення об`єкту до такого технічного стану коли він не порушує прав позивача експертом не надано , та згідно пояснень експерта, під час дослідження таких можливостей не було встановлено. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (наприклад, постанови від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц).
Отже, державна реєстрація права приватної власності відповідачки на квартиру АДРЕСА_5 як на нерухоме майно – це офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття права власності на таке майно.
Перший протокол Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікований Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР і з огляду на приписи частини 1 статті 9 Конституції України, Закону України "Про міжнародні договори України" застосовується національними судами України як частина національного законодавства. При цьому, розуміння змісту норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого протоколу до цієї Конвенції, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини, яка згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується українськими судами як джерело права.
У ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Ст. 1 Протоколу гарантує кожному майнове право - право власності. Практика Європейського Суду з прав людини вказує, що ст. 1 Першого протоколу включає в себе три норми. Перша, загальна, норма стверджує принцип поваги права власності. Вона відображена у першому реченні першого абзацу ст. 1 Друга норма стосується позбавлення майна і обумовлює таке позбавлення певними обставинами. Вона міститься у другому реченні цього ж абзацу. Третя норма визнає, що держави- учасниці Конвенції мають право контролювати використання власності відповідно до інтересів суспільства, приймаючи такі закони, які на їхню думку, є для цього необхідними. Вона міститься у другому абзаці. Перш ніж розглянути питання про те, чи була дотримана перша норма, суд повинен визначити, чи були застосовані дві останні норми. Тобто друга і третя норми, як такі, що стосуються окремих випадків втручання у право на повагу до власності. Повинні тлумачитись у світлі загальної першої норми (рішення «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року).
Щодо вимог, відповідно до яких законним є втручання у право власності особи (право на мирне володіння майном). У рішенні «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року Суд зазначив, що позбавлення власності можливе тільки при виконанні певних вимог. Суд вказує у своєму рішенні, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.
Вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).
Щодо дотримання державою «справедливого балансу» при втручанні у право на мирне володіння майном суд зазначає, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу».
У рішенні «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) від 23 січня 2014 року Суд зазначив: «…будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар…»
Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.
Втручання не повинно завдавати значної шкоди володільцю майна. Для цього держава повинна дотримуватись певного балансу при втручанні у право особи на мирне володіння майном та надавати відповідну компенсацію, оскільки останній починає нести певні збитки у разі втручання. Для цього втручання повинно здійснюватися з розумним співвідношенням та з обґрунтованою пропорційністю.
У разі відсутності розумного співвідношення та обґрунтованої пропорційності між метою втручання держави в право особи на мирне володіння майном та збитками, які несе особа у зв`язку з неможливістю володіти своїм майном, а також у разі відсутності компенсації за втручання та законних підстав такого втручання, здійснюється грубе порушення права особи на мирне володіння майном.
Таким чином, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод захищає право власності особи від свавільного втручання держави у її права. Однак, ЄСПЛ допускає окремі випадки, коли втручання у права особи є допустим для задоволення «суспільного інтересу», проте таке втручання не повинно перевищувати певну межу між інтересами суспільства або держави та інтересами окремої особи. Для цього необхідно дотримання державою певного балансу та тільки на умовах або підставах передбачених у національному законодавстві держави, у іншому випадку буде порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
У даному випадку вимоги позивача щодо поновлення його права на вільне користування земельної ділянкою по всієї її площі і у тому числі щодо повітряного простору над нею , основані на законі та мають законну мету – поновлення вільного права користування власністю. 
Що стосується обґрунтованої пропорційності такого втручання шляхом скасування права власності відповідачки та її зобов`язання знесення на знесення всієї мансарди ( приведення до первісного стану) на думку суду не відповідатиме пропорційності втручання враховуючи розмір втручання частини мансарди у право користування ( накладення ) які здійснюється у розмірах: по ширині 0.73 та 0.83 м. та довжини 5,94 м., та загальне площа накладення 4,65 м. 
Суд, у даному випадку не приймає висновок судової земельно-технічної експертизи №01-01-26 проведеної експертом ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 , так як вказана правова позиція виходить за межі заявлених заперечень ( відсутні вимоги щодо невідповідності Державного акта на земельну ділянку яка належить на праві власності позивачу ) та суперечить загальним вимогам правомірності правочинів, визначених ст. 204 ЦК України. 
Вимоги позивача щодо приведення відповідачем об`єкта відповідно до вимог державних будівельних норм стосовно розміру протипожежного розриву між будинками також основане на законі але є суперечливим стосовно законності мети – так як сама відстань між двома будинками ( які раніш , можливо, були одним об`єктом нерухомості – єдиними домоволодінням) не відповідає зазначеним вимогам а тому сам факт знесення , як і відповідно скасування державної реєстрації права власності) не поверне необхідну та визначену вказаними нормами ДБН відстань. 
Водночас суд самостійно не вправі виходити за межі заявлених вимог щодо іншого способу захисту права ( такі питання офіціально не були предметом дослідження експертів). 
Враховуючи зазначені обставини суд приходить до висновку що вимоги, які заявлені позивачем , у розрізі поновлення прав та законних інтересів , не можуть бути задоволені судом так як це завдасть незаконне втручання у право власності відповідачки та не буде відповідати критеріям обґрунтованості такого втручання як у встановленні законної мети ( щодо поновлення протипожежної відстані) так і дотримання суспільного балансу інтересів між двома власниками по критеріям пропорційності такого втручання, а тому суд приходить до висновку про те що заявлені Комерційно-виробничою фірмою у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю « Бріз» не підлягають задоволенню у повному обсязі. 

6.Розподіл судових витрат 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). 
У даному випадку відмова у задоволені позову у повному обсязі покладає сплату судових витрат понесених сторонами на позивача, що є підставою для відмови у стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат. У свою чергу у випадку звернення сторони відповідача щодо стягнення понесених нею судових витрат дане питання буд розглянуто у відповідності до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, - 
ВИРІШИВ: 
Відмовити у задоволенні позовних вимог Комерційно-виробничої фірми у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю «Бріз» (ЄДРПОУ: 13926199, місце знаходження: 65038, Одеська область, м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 24) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зазначене місце проживання: АДРЕСА_6 ) про визнання незаконною та скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої в Інспекції ДАБК в Одеській області 15.05.2014 року № ОД№142141350349; визнання незаконною та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 45339346 від 08.10.2015 року, за яким за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , що була здійснена рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 24146278 від 08.10.2015 року; усунення перешкоди Комерційно-виробничій фірми «Бріз» у користуванні земельною ділянкою та приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 привести квартиру АДРЕСА_1 до первісного стану, шляхом знесення самочинно збудованих споруд.
Питання розподілу судових витрат вирішити у порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України. 
Повний текст рішення складено 20.04.2026.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя          В. О. Луняченко