Справа № 367/2600/26
Провадження №2-а/367/155/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
15 квітня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Одарюка М.П.
за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу № 367/2600/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

УСТАНОВИВ:
В лютому 2026 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати № R340120 від 12 лютого 2026 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що дізнавшись, що в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо нього містяться записи такого змісту: « Порушення правил військового обліку; причина звернення до національної поліції: на прибули за повісткою до ТЦКтаСП; дата звернення: 30.04.2025року», він подав через електронний кабінет призовника, військового зобов`язаного та резервіста до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву, в якій зазначив, що оспорює допущене порушення та не згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. 12 лютого 2026 року через електронний кабінет призовника, військового зобов`язаного, резервіста він отримав повідомлення про те що щодо нього ОСОБА_2 , який є начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову № R340120, якою накладений штраф у розмірі 17 000,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП. Проте, в порушення приписів ч. 4 ст. 279-9 КУпАП йому не було направлено копії постанови у справі про адміністративне правопорушення, ані через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, ані засобами електронного зв`язку на адресу електронної пошти. Розглянувши його заяву, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 мав винести постанову по справі з дотриманням вимог ст.ст. 247,280,283 КУпАП. Проте, проігнорувавши приписи пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, відповідач наклав на нього адміністративне стягнення після закінчення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. У Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів зазначено, що відповідач звернувся до Національної поліції з приводу допущеного ним порушення 30 квітня 2025 року. Отже, саме цю дату слід вважати датою виявлення відповідачем вчиненого ним правопорушення. Доказом того, що перебіг тримісячного строку, протягом якого на нього могло би бути накладене адміністративне стягнення має обчислюватися саме з 30 квітня 2025 року є його електронний військово – обліковий документ. Отже, строк притягнення до адміністративної відповідальності у даній справі про адміністративне правопорушення мав обчислюватися з 30 квітня 2025 року по 30 липня 2025 року. Накладаючи на нього адміністративне стягнення 12 лютого 2026 року відповідач діяв після закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, тобто з порушенням приписів пункту 7 частини 14 статті 247 КУпАП, отже, із порушенням приписів ст. 279-9 КУпАП. Вважає, як би відповідач дійсно розглядав відносно нього справу про адміністративне правопорушення з дотриманням приписів пункту 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, він був зобов`язаний винести постанову про закриття провадження у справі, але відповідач не врахував цього, наклавши на нього адміністративне стягнення поза межами строку притягнення до адміністративної відповідальності, порушивши тим самим приписи ч. 1 ст. 38, п.7ч. 1 ст. 247, ст. 279-9 КУпАП, отже діяв протиправно.
24 лютого 2026 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відкрито провадження у справі та справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач у відзиві на позовну заяву, вказує, що не визнає позов ОСОБА_1 , виходячи з наступного: позивачу поштовим повідомленням було направлено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 . У визначений повісткою час позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 за викликом по повістці, тобто не виконав обов`язку військовозобов`язаного, передбаченого ч.ч.1,3 ст. 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». 06 лютого 2026 року позивач засобами мобільного за стосунку «Резерв+» подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву, в якій самостійно та добровільно зазначив, що не оспорює допущене адміністративне правопорушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності. 12 лютого 2026 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначена заява позивача була розглянута і за результатами розгляду адміністративної справи винесено постанову № R340120, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено мінімальне, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. При цьому, оскаржувану постанову було винесено в межах одно річного строку з моменту вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Разом із тим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів і не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про належне виконання ним вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, порушення чого в особливий період є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно позивача було розглянуто в порядку, передбаченому ст.279-9 КУпАП, на підставі особисто поданої позивачем засобами мобільного за стосунку «Резерв+» заяви про визнання адміністративного правопорушення. Оскаржувану постанову № R340120 від 12.02.2026 року було прийнято та підписано начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 засобами АІС «Оберіг» за допомогою його електронного цифрового підпису, внаслідок чого постанова № R340120 від 12.02.2026 року автоматично та безумовно розміщується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів та надсилається до електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, відображенням якого для позивача є відомості в його мобільному за стосунку «Резерв +», а тому повідомленні про не направлення йому постанови № R340120 від 12.02.2026 року не відповідає дійсності. За таких обставин вважають, що дії ІНФОРМАЦІЯ_2 з притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови є правомірними та обґрунтованими, а позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинене в особливий період.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані:
- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
- проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Судом встановлено, що 12 лютого 2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 прийнято постанову № R340120, якою на позивача накладено штраф у розмірі 17 000 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме, що позивач не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк та місце, зазначені в повістці/розпорядженні/викликом, чим порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за неявку за викликом до відповідача у строк та місце, зазначені в повістці/розпорядженні/викликом.
Згідно зі статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
За приписами частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Водночас, жодних доказів на підтвердження того, що позивач в порядку статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» отримував виклик і не прибув у призначений час, суду не надано.
Так, матеріали справи не містять доказів того, що повістка з вимогою позивача прибути до збірного пункту, направлялася позивачу поштою чи вручалася в інший спосіб, визначений законодавцем також в постанові R340120 від 12.02.2026 року не зазначено коли саме ( дата та час) мав прибути позивач та не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач не довів, що позивач викликався до відповідача на конкретну дату та час; не надав доказів, що позивач отримав вказану повістку особисто або відмовився від отримання, про що зроблене відповідне застереження про відмову від її отримання. Відповідач також не надав суду доказів, що факт неявки позивача зафіксовано відповідним Актом.
В постанові по справі про адміністративне правопорушення R340120 від 12.02.2026 року зазначено, що 06 лютого 2026 року через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста надійшла заява, в якій ОСОБА_1 зазначає, що не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності.
Суд, зауважує на тому, що ухвалою від 02 березня 2026 року було задоволено клопотання позивача та у ІНФОРМАЦІЯ_2 було витребувано копію оскаржуваної постанови та усі наявні у ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , яка останнім була виконана частково, а саме суду була надана лише копія оскаржуваної постанови.
Отже, відповідачем не було надано суду заяву заява від 06.02.2026 року, в якій ОСОБА_1 зазначає, що не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності та на яку посилається відповідач при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, що військовозобов`язаний або резервіст, будучи належним чином повідомленим про необхідність явки до ТЦК та СП або іншого визначеного законодавством органу влади, не прибув до відповідного органу влади у встановлені дату та час і у встановлений законом строк не повідомив відповідний орган влади про причини своєї неявки або вказані причини не підпадають під перелік законодавчо визначених поважних причин неявки за повісткою.
При цьому з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, відповідачем не доведено, що у позивача виник обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, зазначений у повістці (відповідачем у постанові не зазначено на який час і дату мав прибути позивач), і що від виконання цього обов`язку позивач ухилився.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена з суттєвими порушеннями як матеріального (відсутні докази наявності у діях особи складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП), так і процесуального законодавства (проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та за відсутності відомостей про її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду). Відповідачем не спростовано протиправність свого рішення.
Згідно ч. 7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
В контексті наведеного суд зазначає, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто, з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.
Так, згідно пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
При цьому, наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.
Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.
Днем вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, є день, коли позивачем не вчинені дії, які він повинен вчинити цього дня, а днем виявлення є коли відповідач виявив, що ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Однак, з оскаржуваної постанови не можливо встановити на який час та дату викликався позивач та день коли ІНФОРМАЦІЯ_4 було виявлено, що ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення необґрунтованим, оскільки надані суду матеріали справи про адміністративне правопорушення не дають можливості "поза розумним сумнівом" виключити можливість існування інших версій розвитку подій, про які зазначається у спірній постанові. Тобто як факт вчинення особою правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, так і його вина у вчиненні правопорушення не доведені.
Таким чином, суд приходить до висновку, що викладені позивачем аргументи є обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити, справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. 
Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем у справі сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 665,60 грн, що підтверджується копією квитанції №U5ZZ-RAQ1-1DDE від 22.02.2026 року, який підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 19, 90, 139, 243, 245, 250, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.
Постанову № R340120 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП від 12 лютого 2026 року, складену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) підполковника ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст.210-1 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп. 
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя М.П. Одарюк