Справа № 301/2073/25
1-кп/301/93/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"08" квітня 2026 р. м. Іршава 

Іршавський районний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №12025071060000302 від 02 липня 2025 про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мідяниця Іршавського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, з неповною середньою освітою, раніше не судимого,-
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він, перебуваючи на превентивних обліках Національної поліції за категорією «кривдник», в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України "Про запобігання та протидії домашньому насильству",безпричинно, умисно, систематично, протягом періоду часу з березня 2025 року по червень 2025 року вчиняв психологічне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою перебуває у сімейних відносинах та спільно проживає, що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршення якості її життя, що виразилось у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, у тому числі втрати позитивних емоцій, негативних переживань, тощо. 
Так, 25 березня 2025 року близько о 12 години 18 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем постійного проживання в АДРЕСА_1 , діючи умисно, вчинив по відношенню до свого матері ОСОБА_4 , з якою перебуває у сімейних відносинах, акт психологічного домашнього насильства, що виразився у сварці з матір`ю, висловлюванням нецензурними словами у її адресу та принижуванням гідності останньої, що завдало їй морального та психологічного болю.
За вказані дії відносно, ОСОБА_5 працівниками поліції 25.03.2025 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ВАД № 693202, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та постановою Іршавського районного суду від 17.04.2025 останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.
Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 03.04.2025 о 17 годині 40 хвилин ОСОБА_5 перебуваючи за місцем постійного проживання АДРЕСА_1 , діючи умисно, повторно вчинив акт психологічного домашнього насильства, що виразився у сварці зі своєю матір`ю ОСОБА_4 , ображанні нецензурними словами та лайкою, погрозі фізичною розправою, чим самими принижував честь та гідність останньої і спричинив їй емоційну невпевненість у її безпеці.
За вказані дії, відносно ОСОБА_5 працівниками поліції 03.04.2025 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення серії ВАД №693203, за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та постановою Іршавського районного суду від 09.04.2025 останнього притягнуто до адміністративної відповідальності .
Не зупиняючись на вчиненому, діючи з єдиним злочинним умислом, направленим на вчинення домашнього насильства, 28.06.2025 близько 18 години ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого конфлікту з матір`ю ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, почав кричати, виражаючись в її адресу нецензурною лайкою, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю та порушив її спокій.
В результаті умисного, систематичного вчинення ОСОБА_5 домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_7 , з якою перебуває у сімейних відносинах, в останньої порушено звичний стереотип життєдіяльності, завдано утиск фундаментальним особистим цінностям та потребам в особистому благополуччі, в тому числі в продуктивній життєдіяльності, що безпосередньо викликає психічний дискомфорт, зумовивши інтенсивні психічні страждання, які існують до даного часу, чим самим погіршується якість життя потерпілого.
Враховуючи наведене, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, в домашньому насильстві, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила обвинуваченого ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення предбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді 240 годин громадських робіт та на підставі положень ст. 90-1 КК України просила застосувати відносно ОСОБА_5 обмежувальний захід, що застосовується до осіб, які вчинили домашнє насильство у вигляді направлення для проходження програми для кривдників строком до 3 місяців.
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим примирилася, претензій морального та матеріального характеру до останнього не має, з мірою покарання, що запропонована прокурором згідна повністю.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, покази надавати відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 проти запропонованої прокурором міри покарання заперечив, просив суд врахувати щире каяття та визнання вини обвинуваченим, та призначити йому покарання у виді 150 годин громадських робіт.
Вирішуючи питання щодо обсягу дослідження доказів суд установив, що фактичні обставини справи повністю визнаються учасниками справи, відповідно до їх викладу в обвинувальному акті та не оспорюються ними. При цьому суд з`ясував чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин та перевірив добровільність їх позицій.
Суд роз`яснив учасникам справи, що у випадку визнання ними обставин провадження, може бути визнано недоцільним дослідження доказів на підтвердження таких обставин, в такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На підставі частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, за згодою учасників справи, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які підтверджують подію кримінального правопорушення та вину ОСОБА_5 у його вчиненні, та які ніким не оспорюються.
Відповідно до частин третьої й четвертої статті 349 КПК України суд обмежив обсяг дослідження доказів допитом потерпілої ОСОБА_4 та дослідженням доказів, які характеризують особу обвинуваченого, а саме в судовому засіданні було досліджено:
- відповідь з КНП "Іршавська міська лікарня", згідно якої обвинувачений ОСОБА_5 у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра КНП "Іршавська міська лікарня" не перебуває. (арк. матеріалів 24); 
- характеристику на обвинуваченого ОСОБА_5 згідно якої обвинувачений характеризується негативно (арк. матеріалів 25);
- довідку про склад сім`ї обвинуваченого ОСОБА_5 (арк. матеріалів 26);
- свідоцтво про народження обвинуваченого ОСОБА_5 (арк. матеріалів 27);
- вимогу про судимість на обвинуваченого ОСОБА_5 (арк. матеріалів 28);
- копію постанови Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 квітня 2025 року, яка набрала законної сили 29 квітня 2025 року, про притягнення ОСОБА_5 до адміністративніої відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (арк. матеріалів 29);
- копію постанови Іршавського районного суду Закарпатської області від 09 квітня 2025 року, яка набрала законної сили 22 квітня 2025 року, про притягнення ОСОБА_5 до адміністративніої відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (арк. матеріалів 30);
- досудову доповідь органу пробації, згідно якої беручи до уваги інформацію, що характеризує особистiсть обвинуваченого ОСОБА_5 , його спосiб життя, історію правопорушень, а також середню имовірність вчинення повторного кримiнального правопорушення, орган пробацii вважає, що виправлення цiєї особи без обмеженння та позбавлення волi на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспiльства (у т.ч. окремих осiб). На думку органу пробацii, виконання покарання обвинуваченим ОСОБА_5 у громадi можливе за умови здiйснення iнтенсивного нагляду та застосування соцiально виховних заходiв з боку органу пробацiї. У разi, якщо суд дiйде висновку про можливiсть звiльнення обвинуваченого ОСОБА_5 вiд вiдбування покарання з випробуванням, орган пробацiї вважає доцiльним покладення на нього обов`язкiв, передбачених п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 76 КК України та застосувати у вiдповiдностi до ч.2 ст.76 КК України обмежувальний захiд, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК Украiни - направлення для проходження програми для кривдникiв.
Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази надані стороною обвинувачення щодо обставин вчинення протиправних дій обвинуваченим ОСОБА_5 , суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою та вказують на існування об`єктивних даних, які беззаперечно свідчать про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення.
Розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вищезазначені, безпосередньо досліджені докази вважає належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, в домашньому насильстві, тобто в умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 з ст. 126-1 КК України, тобто останній вчинив умисне, систематичне психологічне насильство щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
При призначенні покарання суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Виправлення, як мета покарання, це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових кримінальних правопорушень. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 на обліках в лікувальних закладах не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, негативну характеристику за місцем проживання, його спосіб життя, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України як нетяжкий злочин, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; пом`якшуючі обставини вчинення кримінального правопорушення; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.
Згідно із висновком органу пробації ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінений як середній та ризик небезпеки для суспільства також як середній, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становитиме високої небезпеки для суспільства (у тому числі, для окремих осіб).
При таких обставинах суд вважає доцільним призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті, а саме обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді громадських робіт, і вважає недоцільним призначення йому більш суворого покарання.
При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Разом з тим, ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) передбачені спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону передбачено направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Згідно ч. 6 ст. 28 Закону кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року.
Враховуючи систематичність вчинення домашнього насильства по відношенню до потерпілої, суд приходить до висновку, що в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством необхідно застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме, направити ОСОБА_5 для проходження програми для кривдників.
Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суб`єктами, відповідальними за виконання програм для кривдників є місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування.
Оскільки суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі та застосовує до нього обмежувальний захід згідно п. 5 ч.1 ст. 91-1 КК України терміном на 3 місяці, виконання програми для кривдників, слід покласти на орган місцевого самоврядування за місцем проживання кривдника.
Цивільний позов у провадженні не заявлено.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовані.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - відсутні.
Речові докази - відсутні.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 349, 374, 376, 395 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.91-1 КК України направити засудженого ОСОБА_5 для проходження програми для кривдника на строк 3 (три) місяці.
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Іршавський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог статей 394, 474 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Суддя:           ОСОБА_1