ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/1786/25 пров. № А/857/20766/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року (суддя – Матуляк Я.П., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Івано-Франківськ, дата складання повного рішення – не зазначена), 
в адміністративній справі №300/1786/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасування рішення відповідача від 23.01.2025 №262640007039 в частині неврахування до стажу роботи позивача періоду проходження державної служби у Верховинській районній державній адміністрації, у тому числі й після здобуття вищої юридичної освіти; 2) зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період роботи з 05.01.1999 по 22.04.2002 на посаді юриста секретаріату Верховинської районної державної адміністрації до його стажу роботи та з 01.07.2001 по 22.04.2002 до стажу роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою. 
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Також третя особа подала відзив на адміністративний позов, просила в його задоволенні відмовити в повному обсязі. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року в задоволенні позову - відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач у період з 05.01.1999 по 22.04.2002 перебував на державній службі у Верховинській районній державній адміністрації. Вважає апелянт, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст.48 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ч.6 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» та неправильно встановлені обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення про відмову у задоволенні позову. Зазначає апелянт, що не зарахування до стажу роботи періоду проходження державної служби у Верховинській районній державній адміністрації, у тому числі на посаді з вищою юридичною освітою порушує право позивача на своєчасне отримання пенсії згідно з законом. На думку апелянта, оскаржуване рішення ПФУ в Луганській області в цій частині є протиправне та підлягає скасуванню. Тому судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову з формальних підстав, без надання оцінки фактичним порушенням закону суб`єктом владних повноважень. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 у справі №300/1786/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не погодилася з вищенаведеними доводами апелянта та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити повністю. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.10.2024 у справі №300/5454/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 11.06.2024 за №262640007039; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити з 02.06.2024 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України "Про прокуратуру", зарахувавши при цьому до страхового стажу період проходження строкової військової служби з 02.07.1990 по 22.10.1990, період роботи в Красноілівському споживчому товаристві з 17.07.1989 по 23.09.1989 та до стажу роботи за вислугу років період роботи з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2025 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у справі №300/5454/24 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 11 червня 2024 року за № 262640007039; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Луганській області зарахувати до страхового стажу період проходження строкової військової служби ОСОБА_1 з 02 липня 1990 року по 22 жовтня 1990 року та період роботи в Красноілівському споживчому товаристві з 17 липня 1989 року по 23 вересня 1989 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 червня 2024 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру". У задоволенні решти позову відмовлено. 
На виконання вищезгаданої постанови апеляційного суду від 09.01.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянуто заяву позивача від 02.06.2024 №8200 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та за результатами розгляду прийнято Рішення про відмову в призначенні пенсії від 23.01.2025 за № 262640007039 (а.с.23). 
Зі змісту вказаного рішення видно, що за повторним розглядом документів з урахуванням висновків суду до страхового стажу позивача зараховано період проходження строкової військової служби з 02.07.1990 по 22.10.1990 та період роботи в Краснопільському споживчому товаристві з 17.07.1989 по 23.09.1989. До стажу роботи за вислугу років не враховано період роботи позивача з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області, оскільки заявник працював за основним місцем роботи на державній службі без наявної юридичної освіти. Відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону №1697 у зв`язку з відсутністю необхідного на день звернення стажу роботи за вислугу років – 25 років. 
Позивач, не погодившись з вищенаведеним рішенням відповідача від 23.01.2025 за №262640007039 в частині неврахування до стажу роботи позивача періоду проходження державної служби у Верховинській районній державній адміністрації, у тому числі й після здобуття вищої юридичної освіти, з 05.01.1999 по 22.04.2002, звернувся до суду з даним позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними. 
Як уже зазначалося вище, позивач звернувся в суд із даним адміністративним позовом, в якому, зокрема, просив зобов`язати відповідача зарахувати період роботи з 05.01.1999 по 22.04.2002 на посаді юриста секретаріату Верховинської районної державної адміністрації до його стажу роботи та з 01.07.2001 по 22.04.2002 до стажу роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою. 
Тобто спірним періодом у розглядуваній справі є період роботи позивача з 05.01.1999 по 22.04.2002. 
При цьому, зі змісту оскаржуваного Рішення про відмову в призначенні пенсії від 23.01.2025 за №262640007039 видно, що до стажу роботи за вислугу років не враховано період роботи позивача з 26.09.1994 по 04.01.1999 у контрольно-ревізійному управлінні Івано-Франківської області. 
Також судом першої інстанції вірно встановлено та враховано, що оскаржуване позивачем Рішення від 23.01.2025 прийняте на виконання постанови суду апеляційної інстанції від 09.01.2025 у справі №300/5454/24 та в межах визначених судовим рішенням формулювань, а саме: зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з 02.07.1990 по 22.10.1990 та період роботи в Краснопільському споживчому товаристві з 17.07.1989 по 23.09.1989, за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 02 червня 2024 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру". 
Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
Тобто судовому захисту підлягає лише порушене право. До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. 
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. 
Судом першої інстанції вірно зазначено, що підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушеного права чи законного інтересу. 
Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що предметом позову у цій справі є незарахування періоду роботи позивача з 05.01.1999 по 22.04.2002 на посаді юриста секретаріату Верховинської районної державної адміністрації до його стажу роботи та з 01.07.2001 по 22.04.2002 до стажу роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою. 
При цьому, в оскаржуваному Рішенні від 23.01.2025 за №262640007039 не зазначено жодних застережень щодо вищевказаного періоду проходження позивачем служби у Верховинській районній державній адміністрації, у тому числі й після здобуття вищої юридичної освіти з 05.01.1999 по 22.04.2002. 
Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність порушення оскаржуваним рішенням відповідача прав позивача, в частині не зарахування періоду його роботи з 05.01.1999 по 22.04.2002. 
Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно матеріалів справи, позивач 11.04.2024 вперше звернувся до пенсійного органу зі заявою про призначення пенсії, за результатом розгляду якої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято Рішення про відмову у призначенні пенсії від 18.04.2024 №262640007039. При цьому, згадане рішення від 18.04.2024 позивачем не оскаржується, а тому не є предметом спору у цій справі (а.с. 65, 66). 
Крім цього, з матеріалів справи видно та не заперечується сторонами по справі, що Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про відмову у призначенні пенсії від 11.06.2024 за № 262640007039, яке прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.06.2024 було предметом розгляду у справі №300/5454/24. Тому це рішення УПФ від 11.06.2024 за №262640007039 не є предметом спору у цій справі №300/1786/25. 
Зі змісту ж спірного у цій справі рішення ГУ ПФУ в Луганській області від 23.01.2025 №262640007039 видно, що це рішення було прийнято на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2025 у справі №300/5454/24 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 червня 2024 року про призначення пенсії та зарахування до його страхового стажу період проходження строкової військової служби з 02 липня 1990 року по 22 жовтня 1990 року та період роботи в Красноілівському споживчому товаристві з 17 липня 1989 року по 23 вересня 1989 року. 
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року в адміністративній справі №300/1786/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська