ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року м. Миколаїв Справа № 915/191/25 

Господарський суд Миколаївської області у складі:
судді Л.М. Ільєвої 
при секретарі судового засідання І.С. Степановій

за участю представників:
від позивача – Грумінська Д.О., 
від відповідача – Демченко Н.В., Жилевська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Миколаївської міської ради до фізичної особи – підприємця Жилевської Оксани Вікторівни про зобов`язання повернути земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності на нежитлове приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

Миколаївська міська рада звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до фізичної особи – підприємця Жилевської Оксани Вікторівни про:
- повернення земельної ділянки площею 74 кв.м, кадастровий номер 4810136900:02:002:0016 по АДРЕСА_1 , у придатному для використання стані шляхом звільнення від будівель та споруд;
- скасування державної реєстрації права власності та припинення за Жилевською О.В. права власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля кіоск-магазин за літ, А загальною площею 30,6 кв.м по вул. Будівельників, 10, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1151305548101 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 33494947 від 20.01.2017 08:52:26.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає обставини щодо порушення відповідачем прав територіальної громади міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради як власника земельної ділянки та перешкоджання в її вільному володінні, користуванні та розпорядженні на розсуд власника ділянки.
Так, позивач вказує, що Миколаївською міською радою народних депутатів Миколаївської області видано АТ «Актон» Ленінського району м. Миколаєва державний акт на право постійного користування землею площею 61 кв.м на магазин № 201 склопункт по вул. Будівельників, 10 у м. Миколаєві. В подальшому, на підставі наказу Представництва Фонду державного майна України в місті Миколаєві від 28.12.1995 № 303 «Про завершення приватизації акціонерного товариства «Актон», зокрема, передано акціонерному товариству «Актон» акції, оплачені в ході відкритої продажі. Представництвом Фонду державного майна України в місті Миколаєві на підставі виплати ціни державного майна відповідно наказу Представництва Фонду державного майна України в місті Миколаєві від 28.12.1995 № 303 та платіжних доручень на оплату видано АТ «Актон» свідоцтво від 03.10.1996 № 4, яким засвідчено його власність на майно вказаного підприємства.
Позивач зазначає, що згідно змісту довідки-характеристики Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.07.2001 № 9181 вбачається, що кіоск-магазин в місті Миколаєві по вул. Будівельників, 10 зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 559 на підставі наказу №303 ФДМУ м. Миколаєва від 28.12.95; перелік об`єктів від 11.12.98; загальна площа - 30,6 кв.м (загальна площа зменшена на 14,2 кв.м за рахунок помилки первинної інвентаризації), стіни - металеві, відомості про наявність фундаменту відсутні.
За ствердженням позивача, згодом Закрите акціонерне товариство «Актон» (продавець) та Жилевська Оксана Вікторівна (покупець) уклали договір купівлі-продажу від 30.07.2001 серії АВК № 002883, згідно з яким продавець продав, а покупець купив кіоск-магазин літ. А, який розташовано за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, 10, що має 30,60 кв.м загальною площею (відповідно до довідки-характеристики бюро технічної інвентаризації від 27.07.2001 № 9181).
В подальшому рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.11.2016 по справі № 489/5233/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Актон», третя особа - Біржа нерухомості «Едвайс-Консульт» про визнання договору купівлі-продажу дійсним задоволено, та визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: кіоску-магазину площею 30,6 кв.м у літ. А по АДРЕСА_1 , укладений 30.07.2001 між Закритим акціонерним товариством «Актон», з однієї сторони, та Жилевською Оксаною Вікторівною, з іншої, та зареєстрований на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт». Зазначене рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва набрало законної сили. Як вказує позивач, він учасником справи не виступав.
Наразі, як зазначає позивач з посиланням на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 23.01.2025 № 409357474), Жилевська Оксана Вікторівна є власником об`єкта нерухомого майна: нежитлова будівля кіоск-магазин за літ. А загальною площею 30,6 кв.м по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1151305548101. Підставою для реєстрації права власності на вказаний об`єкт є: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1818, виданий 30.07.2001, видавник: Біржа нерухомості «Едвайс-Консульт»; рішення суду, серія та номер: 489/5233/16-ц, виданий 28.11.2016, видавник: Ленінський районний суд м. Миколаєва.
Водночас, на думку позивача, належний відповідачу кіоск-магазин є фактично тимчасовою спорудою, що узгоджується з його технічними характеристиками згідно довідки-характеристики Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.07.2001 № 9181 та наведеними ДБН В.2.2-23:2009 «Підприємства торгівлі».
Щодо права оренди відповідача на вказану земельну ділянку позивач зазначає наступне.
Як зазначає позивач, з посиланням на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка від 24.01.2025 № 409484985) земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:02:002:0016, на якій розміщено даний спірне майно, належить до комунальної власності.
Так, рішенням Миколаївської міської ради від 12.02.2004 № 18/13 надано приватному підприємцю Жилевській Оксані Вікторівні в оренду строком на 5 років земельну ділянку площею 74 кв.м, зарахувавши її до земель комерційного використання, для обслуговування приміщень павільйону-магазину по вул. Будівельників, 10 (п.п. 21.2. п. 21 вказаного рішення).
В подальшому на підставі рішення Миколаївської міської ради від 12.02.2004 № 18/13 між Миколаївською міською радою та ПП Жилевською Оксаною Вікторівною було укладено договір оренди землі від 23.03.2004, який зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 29.03.2004 № 2361. Згідно з п. 2.1. договору оренди землі від 29.03.2004 № 2361 земельна ділянка передається в оренду без права передачі її в суборенду строком на 5 (п`ять) років з дати прийняття рішення.
Згодом, як зазначає позивач, п. 6 розділу 2 рішення Миколаївської міської ради від 28.04.2009 № 34/39 ФОП Жилевській О.В. продовжено на 3 роки термін оренди земельної ділянки площею 74 кв.м, яка передана в оренду рішенням міської ради від 12.02.04 №18/13, залишивши її в землях комерційного використання, для подальшого обслуговування павільйону-магазину по вул. Будівельників, 10. Так, на підставі вказаного рішення між Миколаївською міською радою та ФОП Жилевською О.В. було укладено договір оренди землі від 30.10.2009 № 7436, який зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.03.2010 за № 041049900047. Пунктом 3.1. договору оренди землі від 30.10.2009 № 7436 визначено, що договір діє протягом 3 (трьох) років з 12.02.09 та після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.
Позивач з посиланням на службову записку управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради від 05.03.2024 № 776/11.02-02/24-2, рішенням Миколаївської міської ради від 28.04.2009 № 34/39 продовжено ФОП Жилевській О.В. оренду земельної ділянки для подальшого обслуговування тимчасово розмішеного павільйону-магазину по вул. Будівельників, 10, без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Договір оренди землі від 30.10.2009 № 7436 (далі - договір оренди землі) діяв до 12.02.2012.
Також, як вказує позивач, згідно службової записки управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради від 06.03.2024 № 839/22.01-15/24-2 до управління повідомлення на початок виконання будівельних робіт та/або заява на дозвіл на виконання будівельних робіт за вищевказаною адресою не надходило. Разом з цим, за ствердженням позивача, відповідно до службової записки департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 06.03.2024 № 847/12.01-24/24-2, містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва, а саме: «нежитлова будівля кіоск-магазин» за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, буд. 10, замовнику - Жилевській Оксані Вікторівні не надавалось.
Наразі позивач зазначає про використання спірної земельної ділянки відповідачем без достатніх правових підстав, оскільки договір оренди припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений, та вказана земельна ділянка на даний час йому не повернута позивачу.
Так, позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 власник спірної земельної ділянки - Миколаївська міська рада, всупереч статті 41 Конституції України, статтям 317, 321 Цивільного кодексу України, статтям 78, 90 Земельного кодексу України позбавлений можливості користуватися і розпоряджатись своєю власністю.
Враховуючи викладене, позивач вважає, що наявні підстави для повернення земельної ділянки територіальній громаді у особі Миколаївської міської ради.
Так, позивач з посиланням на приписи ст. 2, 3, 5, 18, 26, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначає, що позовна вимога про скасування державної реєстрації об`єкта нерухомого майна: нежитлова будівля кіоск-магазин за літ. А загальною площею 30,6 кв.м по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1151305548101, пов`язана з ухваленням рішення по суті спору щодо земельної ділянки комунальної власності та є в розумінні пункту 13 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України похідною.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.02.2025 року (суддя ОСОБА_2 ) вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №915/191/25 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.03.2025 о 10:40; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.
20.02.2025 р. від представника відповідача – адвоката Гусарової С.М. до господарського суду надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи № 915/191/25 (вх. № 2602/25).
10.03.2025 р. від представника відповідача – адвоката Демченко Н.В. до господарського суду надійшла заява про перенесення судового засідання на іншу дату (вх. № 3627/25).
11.03.2025 р. від представника позивача – Грумінської Д.О. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання (вх. № 3686/25), згідно з яким позивач просив відкласти підготовче засідання, призначене на 11.03.2025 р. о 10:40, у зв`язку з неможливістю участі в ньому представника позивача.
Також 11.03.2025 р. від адвоката Гусарової С.М. до господарського суду надійшла заява (вх. № 3707/25), згідно з якою заявник повідомив, що адвокат ОСОБА_3 не може в подальшому брати участь у розгляді даної судової справи, тому що з 05.03.2025 р. сторони по даному договору не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.03.2025 р. по справі № 915/191/25 підготовче засідання відкладено на 08.04.2025 р. об 11:00. 
У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 у відставку на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області № 31 від 07.04.2025 проведено повторний автоматизований розподіл судових справ, зокрема, судової справи № 915/191/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2025 справу № 915/191/25 передано на розгляд судді Ільєвій Л.М.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.04.2025 р. вказану справу № 915/191/25 прийнято до провадження судді Ільєвої Л.М., постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження спочатку зі стадії підготовчого провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 12.05.2025 р. о 16:00.
09.05.2025 р. від представника відповідача – адвоката Демченко Н.В. до господарського суду надійшла заява про відкладення розгляду справи в зв`язку з перебуванням представника відповідача на лікарняному (вх. № 7044/25).
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2025 р. у справі № 915/191/25 підготовче засідання відкладено на 05.06.2025 р. об 11:30 з огляду на неявку відповідача.
У підготовчому засіданні 05.06.2025 року представник відповідача просив оголосити перерву для ознайомлення з матеріалами справи з метою надання відзиву. Вказана заява представника відповідача про оголошення перерви з наведених підстав судом залишена без задоволення. 
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2025 р. у справі № 915/191/25 строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів.
Також у підготовчому засіданні суду 05 червня 2025 року по справі № 915/191/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 11 липня 2025 року о 12 год. 30 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України.
10.07.2025 р. від представника відповідача – Демченко Н.В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання про долучення доказів (вх. № 10291/25), згідно з яким представник відповідача надав для долучення до матеріалів справи № 915/191/25 копію адвокатського запиту до КП "Миколаївкомунтранс" за вих. № 64, від 23.04.2025 року; копію акту звірки взаємних розрахунків за період: 1 квартал 2025 року між КП "Миколаївкомунтранс" і ФОП Жилевською О.В. за договором № Л-2584/16 від 17.01.2025, вул. Будівельників 10; копію листа Головного управління ДПС у Миколаївській області за № 6826/6/14-29-13-03-04 від 17.03.2025; копію листа Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради за № 17-504 (01) від 10.02.2017 року; копію договору 58 на утримання прилеглої території від 23.11.2017 року; копію договору № Л-707/10 про вивезення твердих побутових відходів від підприємств не маючих власні контейнери від 05.01.2016 року; копію декларації про режим роботи серії 000012 від 27.01.2020 року; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копію державного акту на право постійного користування землею; копію виписки рішення Миколаївської міської ради від 12.02.1999 р. № 6/13 про вилучення, надання, продовження строку оренди та внесення змін до рішень міської ради з питань землекористування; копію довідки про присвоєння кадастрового номера земельної ділянки; копію ситуаційного плану; копію архітектурного рішення 04-17 АР кіоск-магазин по вул. Будівельників, 10, в м. Миколаїв; копію технічного паспорту на громадський будинок кіоск - магазин адреса: № 10, вул. Будівельників, м. Миколаїв реєстровий № 559 від 20.10.2011 року; копію технічного паспорту на громадський будинок кіоск-магазин адреса: № 10, вул. Будівельників, м. Миколаїв реєстровий № 559 від 23.03.2017 року; копію листа КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації на № 3-141 від 24.03.2017 року; копію технічного паспорту Реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:6626-6436-0453-9366 від 12.03.2025 року; копію технічного опису об`єкту б/н від 12.03.2025 року; копію опису Миколаївського міського дозвільного центру реєстраційний номер № 000527 від 30.08.2016 року; копію заяви на дозвіл на оформлення пакету документів щодо оренди земельної ділянки для обслуговування кіоску - магазину від 02.02.2017 року; копію заяви на дозвіл на оформлення пакету документів для оформлення в оренду земельної ділянки для обслуговування кіоску - магазину від 15.07.2019 року; копію заяви (клопотання) надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду юридичним та фізичним особам; копію опису № 19.04-06/9651/2025 прийняття документів від 28.02.2025 року; заява про долучення матеріалів документів; витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 05.03.2025 року; копію листа Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо розгляду адвокатського запиту про надання інформації щодо розгляду та руху звернення; копію листа Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради щодо підписання аркуша погодження.
У підготовчому засіданні суду 11 липня 2025 року по справі № 915/191/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 21.07.2025 о 16 год. 00 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України, про що під розписку повідомлено представників.
18.07.2025 р. від представника відповідача – Демченко Н.В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 10610/25), в якому представник відповідача зазначає, що позовні вимоги позивача до відповідача є передчасними і носять суперечливий характер, оскільки між позивачем та відповідачем тривають правовідношення щодо земельної в частині сплати орендної плати та податку на землю, та просить суд відмовити Миколаївській міській раді у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Так, відповідач зазначає, що право власності на спірне майно, яке виникло у відповідача на підставі договору купівлі-продажу, який було визнано у подальшому в судовому порядку дійсним, було правомірно зареєстровано державним реєстратором на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Так відповідач вказує, що після набуття чинності із 1 січня 2004 року оновленої редакції Цивільного кодексу України, договори укладені та посвідченні на товарних біржах необхідно було визнавати у судовому порядку дійсними. Наразі, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.11.2016 р. по справі № 489/5233/16-ц не оспорювалося, не скасоване і є чинним на даний момент.
Також відповідач стверджує, що кіоск-магазин є капітальною спорудою, що підтверджується технічними характеристиками фундаменту які містяться в технічному паспорті на нерухомість, а також рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва.
Відповідач стверджує, що починаючи із 2004 року він добросовісно орендує земельну ділянку у позивача, та, наразі знаходиться в процесі отримання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, направивши позивачу усі необхідні документи для погодження службами та підрозділами позивача.
21.07.2025 р. від представника позивача – Грумінської Д.О. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання про зміну предмету позову (вх. № 10770/25), згідно з яким представник позивача змінив предмет позову у справі № 915/191/25, заявивши вимогу про зобов`язання фізичної особи-підприємця Жилевської Оксани Вікторівни (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути земельну ділянку площею 74 кв.м, кадастровий номер 4810136900:02:002:0016 по АДРЕСА_1 , у придатному для використання стані шляхом звільнення від будівель та споруд; скасування державної реєстрації права власності та припинення за Жилевською Оксаною Вікторівною (РНОКПП НОМЕР_1 ) права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю кіоск-магазин за літ. А загальною площею 30,6 кв.м по вул. Будівельників, 10, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1151305548101 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 33494947 від 20.01.2017 08:52:26. 
Під час підготовчого засідання 21.07.2025 судом розглянуто клопотання позивача за про зміну предмету позову (вх. № 10770/25 від 21.07.2025), за наслідками чого судом постановлено протокольну ухвалу про прийняття вказаного клопотання позивача про зміну предмету позову, яке відповідає вимогами ч. 3 ст. 46 ГПК України, у зв`язку з чим судом постановлено здійснювати розгляд позовних вимог здійснювати в редакції, викладеній у клопотання про зміну предмету позову.
У підготовчому засіданні суду 21 липня 2025 року по справі № 915/191/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 11.08.2025 о 13 год 30 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України, про що під розписку повідомлено представників.
25.07.2025 р. від представника позивача – Грумінської Д.О. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла відповідь на відзив (вх. № 10920/25), в якій представник позивача просив суд відмовити у долученні до матеріалів справи № 915/191/25 клопотання ФОП Жилевської О.В. про долучення доказів від 10.07.2025; відмовити у долученні до матеріалів справи відзиву ФОП Жилевської О.В. на позовну заяву від 17.07.2028.; задовольнити позовні вимоги Миколаївської міської ради у повному обсязі. 
Так, позивач з посиланням на ДБН В.2.2-23:2009 «Підприємства торгівлі», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 19 січня 2009 р. №4 зазначає, що належний відповідачу кіоск-магазин є фактично тимчасовою спорудою, що узгоджується з його технічними характеристиками згідно довідки-характеристики Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.07.2001 № 9181, у якій зазначено, що стіни – металеві, відомості про наявність фундаменту відсутні.
При цьому позивач повторно наголошує, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.11.2016 по справі № 489/5233/16-ц не визнавалося право власності відповідача на відповідну споруду як на об`єкт нерухомого майна, вказаним судовим рішенням виключно визнано дійсним відповідний договір купівлі-продажу.
28.07.2025 р. від представника відповідача – Демченко Н.В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання (вх. № 10989/25), в якому представник відповідача повідомив суд, що відповідь на позов не була подана у встановлений ухвалою суду строк у зв`язку із поточним навантаженням із підготовкою документів та участю у судових процесах у інших судових справах у судах загальної юрисдикції, тому просив визнати поважною причиною вищезазначену обставину та залучити до матеріалів справи відповідь на позовну заяву.
Між тим підготовче засідання у даній справі 11.08.2025 р. не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ільєвої Л.М. у відпустці. 
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 15.08.2025 р. у справі № 915/191/25 підготовче засідання призначено на 17.09.2025 р. о 16:00.
17.09.2025 р. від представника відповідача – Демченко Н.В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. № 13209/25), згідно з якою відповідач просив не розглядати справу без участі представника відповідача у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 17.09.2025 у справі №915/191/25 підготовче засідання відкладено на 13 жовтня 2025 року о 16:10.
13.10.2025 від представника відповідача – Демченко Н.В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” надійшла заява про відкладення розгляду справи (вх. № 14404/25), в якій заявник повідомив, що перебуває на лікарняному та просив суд не розглядати дану справу без участі відповідача та його представника. 
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 13.10.2025 у справі №915/191/25 підготовче засідання відкладено на 20 жовтня 2025 року о 11:00.
20.10.2025 від представника відповідача – Демченко Н.В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання (вх. №14721/25), в якому заявник просить суд визнати поважною причиною ненадання ним раніше документів, посилаючись на поточне навантаження із підготовкою документів та участь у судових процесах в інших судових справах у судах загальної юрисдикції.
Також 20.10.2025 від представника відповідача – Демченко Н.В. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшло клопотання (вх. №14722/25), в якому заявник просив долучити до матеріалів справи копію адвокатського запиту до КП ММБТІ № 142 від 29.07.2025 року; копію відповіді на адвокатський запит від 01.08.2025 року № 2-5740КП ММБТІ; копію адвокатського запиту Департаменту архітектури та містобудування ММР від 29.07.2025 року № 143; копію відповіді Виконавчого комітету ММР на адвокатський запит від 11.08.2025 року № 20960/02.02.01-40/12/7/25; копію технічного опису об`єкту ТОВ "УКР ЮР ТЕХ" від 13.08.2025 року, з метою всебічного розгляду справи.
Під час підготовчого засідання 20.10.2025 року представник позивача зазначив, що дізнався про подані відповідачем клопотання лише перед початком засідання суду, тому просив надати час для ознайомлення з клопотаннями та підготовки пояснень.
Так, у підготовчому засіданні господарського суду 20.10.2025 р. по справі № 918/191/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 27 жовтня 2025 року об 13 год. 20 хв. в порядку ч. 5 ст. 183 ГПК України, про що під розписку повідомлено представників сторін.
27.10.2025 від представника відповідача – Демченко Н.В. до господарського суду надійшла заява (вх. №15067/25), в якій заявник просив суд розглянути дану справу без відповідача та його представника, та закрити підготовче провадження і призначити розгляд справи по суті.
27.10.2025 від представника позивача – Грумінської Д.О. до господарського суду надійшла заява (вх. №15068/25), в якій позивач просив суд провести судове засідання, призначене на 27.10.2025 на 13:20 без участі представника позивача, закрити підготовче провадження у справі та призначити справу по суті. Разом з цим в заяві представник зазначив, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Під час судового засідання 27.10.2025 судом розглянуто клопотання відповідача від 19.10.2025 про долучення доказів з урахуванням клопотання про поважні причини щодо його несвоєчасного подання, за результатами чого вказане клопотання задоволено. 
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 27.10.2025 у справі № 915/191/25 закрито підготовче провадження, та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 17 листопада 2025 року о 14:30. 
Так, у судовому засіданні господарського суду 17 листопада 2025 року по справі № 915/191/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 05 грудня 2025 року о 13 год. 00 хв. в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.
У судовому засіданні господарського суду 05 грудня 2025 року по справі № 915/191/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 17 грудня 2025 року о 14 год. 00 хв. в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України. 
26.01.2026 від представника позивача – Грумінської Д.О. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. №1126/26), в якій позивач просив суд розглядати справу за відсутності представника позивача та зазначив, що підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві.
В подальшому у судовому засіданні господарського суду 17 грудня 2025 року по справі № 915/191/25 за участю представників сторін судом було протокольно оголошено перерву до 26 січня 2026 року о 13 год. 30 хв. в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України.
26.01.2026 від представника позивача – Грумінської Д.О. до господарського суду через підсистему “Електронний суд” ЄСІТС надійшла заява (вх. №1126/26), в якій позивач просить суд розглядати справу за відсутності представника позивача та зазначає, що підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві.
У судовому засіданні господарського суду 26.01.2026 року по справі № 915/191/25 за участю представника відповідача судом було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, при цьому судом відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 05.02.2026 р. об 16:30 в порядку абз. 2 ч. 1 ст. 219 ГПК України, про що в судовому засіданні господарського суду повідомлено представника відповідача, а позивача повідомлено ухвалою суду від 26.01.2026 р. 
В судовому засіданні 05.02.2026 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, 11.01.1995 р. Миколаївською міською Радою народних депутатів Миколаївської області на підставі рішення Миколаївської міської Ради народних депутатів від 20.09.1994 р. №2/13, видано АТ «Актон» державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-МК №001063 від 11.01.1995 р., який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею №247, згідно з яким АТ «Актон» надається у постійне користування 61 кв.м землі в межах згідно з планом землекористування для магазину №201 склопункт за адресою м. Миколаїв, вул. Будівельників, 10.
Відповідно до наказу Представництва Фонду державного майна України в місті Миколаєві від 28.12.1995 № 303 «Про завершення приватизації акціонерного товариства «Актон» вирішено вважати процес приватизації АТ «Актон» завершеним, та передати АТ «Актон» акції, сплачені під час відкритого продажу. 
03.10.1996 Представництвом Фонду державного майна України в місті Миколаєві на підставі виплати ціни державного майна відповідно наказу Представництва Фонду державного майна України в місті Миколаєві від 28.12.1995 № 303 та платіжних доручень на оплату видано свідоцтво № 4, яким посвідчується власність ЗАТ «Актон» на майно вказаного підприємства.
Так, відповідно до переліку об`єктів, приватизованих ЗАТ «Актон» з приміщеннями від 11.12.1998 р., ЗАТ «Актон» було приватизовано, зокрема кіоск з продажу квасу магазину №201 по вул. Будівельників, 10.
Рішенням Миколаївської міської ради №6/13 від 18.02.1999 р. були внесені зміни до рішення міської ради №2/13 від 20.09.94 р. «Про відведення та вилучення земельних ділянок підприємствам, організаціям, установам, громадянам та затвердження матеріалів інвентаризації землі», зокрема внесено зміни до п. 12.1.1. щодо зміни назви підприємства «Орендне підприємство харчової торгівлі Ленінського району» на «Закрите товариство «Актон», та п. 12.1.5 п.п. 18.91.3 вирішено читати в такій редакції «Площею 61 кв.м. під павільйон магазину №201 по вул. Будівельників, 10».
Відповідно до довідки-характеристики Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації №9181 від 27.07.2001 р., кіоск-магазин за адресою вул. Будівельників, 10 загальною площею 44,8 кв.м, зареєстрований в Миколаївському бюро технічної інвентаризації під реєстровим №559, належить ЗАТ «Актон» на праві власності на підставі наказу №303 ФДМУ м. Миколаєва від 28.12.1995 р., переліку об`єктів від 11.12.1998 р.
30.07.2001 р. між Закритим акціонерним товариством «Актон» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу серії АВК №002883, який зареєстровано біржею нерухомості «Эдвайс-Консульт» у реєстрі біржових угод за реєстровим №1818, відповідно до умов п. 1 якого продавець продав, а покупець купила кіоск-магазин літ.А, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що має 30,60 кв.м загальної площі (відповідно до довідки - характеристики бюро технічної інвентаризації №9181 від 27.07.2001 р.). 
Відповідно до інформації Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 24.03.2017 р. станом на 28.12.2012 р. в КП ММБТІ зареєстровано право власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення кіоску-магазину, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №1818 від 30.07.2001 р. 
Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.11.2016 у справі № 489/5233/16-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме кіоску-магазину площею 30,6 кв.м. літ. "А" по АДРЕСА_1 , укладений 30.07.2001 між Закритим акціонерним товариством "Актон", з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з іншої, та зареєстрований на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт».
Відповідно до технічного паспорту на громадський будинок кіоск-магазин за адресою №10, вул. Будівельників, м. Миколаїв, який виготовлено станом на 20.10.2011 (інвентаризаційна справа №25075, реєстровий №559), площа будівлі - 30,6 кв.м, фундамент - цегляний стрічковий, стіни - металеві, перекриття металеве, підлога - цементна стяжка, покрівля - металопрофіль, рік побудови 1994 р.
Відповідно до технічного паспорту на громадський будинок кіоск-магазин за адресою №10, вул. Будівельників, м. Миколаїв, який виготовлено станом на 23.03.2017 (інвентаризаційна справа №25075, реєстровий №559), площа будівлі - 30,6 кв.м, фундамент - цегляний стрічковий, стіни - обшивка металопрофілем, перекриття - металеві конструкції, підлога цементна, покрівля - металевий профнастил, рік побудови 1994 р.
Відповідно до технічного паспорту на громадську будівлю нежитлову будівлю кіоск-магазин, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:6626-6436-0453-9366, який виготовлено ТОВ «Укр Юр Тех» станом на 12.03.2025 р., рік побудови 1994 р., фундамент - цегла, підлога - цемент, стіни та покрівля -металопрофіль, перекриття - металева конструкція, загальна площа 30,6 кв.м.
Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 05.03.2025 року реєстраційний номер AR01:1582-1035-6687-8502, Департаментом архітектури та містобудування Миколаївської міської ради наказом № 76/12.02-01 від 05.03.2025 р. присвоєно поштову адресу нежитловій будівлі кіоск-магазин: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки ТОВ «Укр Юр Тех» від 12.03.2025 р. нежитлова будівля кіоск-магазин за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, Інгульський район, вул. Будівельників, буд. №10 А, який було виділено з адреси АДРЕСА_1 , згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної Державної електронної системи у сфері будівництва від 05.03.2025 р. номер наказу 76/12.02-01, побудована у 1994 році, матеріал стін - метал, загальна площа 30,6 кв.м.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав (інформаційна довідка №409357474 від 23.01.2025 р. нежитлова будівля кіоск – магазин за літ. А загальною площею 30,6 кв.м, що розташований за адресою Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Будівельників, 10, належить на праві власності Жилевській О.В. на підставі договору купівлі-продажу №1818 від 30.07.2001, що виданий біржею нерухомості «Эдвайс-Консульт», рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2016 у справі №489/5233/16-ц, про що в реєстрі вчинено запис від 17.01.2017 (номер відомостей про речове право 18635485.
В листі Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» №2-5740 від 01.08.2025 р. зазначено, що відповідно проведеної інвентаризації 21.03.2017 р. нежитлові приміщення кіоску-магазину, який побудований у 1994 р., загальною площею 30,6 кв.м за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, м. Миколаїв, вул. Будівельників, буд. 10 з такими технічними показниками: цегляний фундамент, металеві стіни, покрівля металопрофільна та цементна підлога, має статус капітальної забудови.
Наразі з матеріалів справи вбачається та сторонами не оспорюється факт використання відповідачем земельної ділянки, на якій розташований вищевказаний кіоск-магазин. 
Щодо обставин про надання відповідачу в користування, в т.ч. на умовах оренди земельної ділянки за адресою м. Миколаїв, вул. Будівельників, 10, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Миколаївської міської ради №18/13 від 12.02.2004 «Про вилучення, надання, передачу за фактичним землекористуванням, продовження строку користування земельними ділянками юридичним особам, громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та міськвиконкому по Ленінському району м. Миколаєва» затверджено проекти відведення, технічну документацію по земельно-кадастровій інвентаризації земельних ділянок для будівництва, обслуговування капітальних будівель, продовження строку користування земельними ділянками, внесення змін до рішень міської ради та міськвиконкому, зокрема:
- затверджено проект відведення земельної ділянки площею 74 кв.м, у тому числі 36 кв.м під забудовою, 38 кв.м під проїздами, проходами, за рахунок земель закритого акціонерного товариства "Актон" для обслуговування павільйону-магазину по вул. Будівельників, 10 (п. 21. р. І рішення);
- вилучено у закритого акціонерного товариства "Актон" земельну ділянку площею 61 кв.м по вул. Будівельників, 10 (п. 21.1. р. І рішення);
- скасовано державний акт на право постійного користування землею від 11.01.95 № 247 (п. 21.1.1 р. І рішення);
(підстава: клопотання ЗАТ “Актон” про вилучення частки земельної ділянки згідно з договором купівлі-продажу об`єкта від 30.07.01 № 206).
- надано приватному підприємцю Жилевській Оксані Вікторівні в оренду строком на 5 років земельну ділянку площею 74 кв.м, зарахувавши її до земель комерційного використання, для обслуговування приміщень павільйону-магазину по вул. Будівельників, 10. (п. 21.2. рішення).
23.03.2004 між Миколаївською міською радою (орендодавець) та приватним підприємцем Жилевською Оксаною Вікторівною (орендар) укладено договір оренди землі від 23.04.2004, який зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 29.03.2004 за №2361, відповідно до умов п. 1.1. якого Миколаївська міська рада на підставі рішення від 12.02.2004 за № 18/13 надає, а ПП Жилевська Оксана Вікторівна приймає в оренду земельну ділянку площею 74 кв.м (землі комерційного використання), для обслуговування приміщень павільйону-магазину по вул. Будівельників, 10 (Ленінський район), згідно з планом земельної ділянки, акту винесення земельної ділянки в натурі, акту приймання-передачі об`єкту оренди, планом відведення земельної ділянки, що є невід`ємними частинами цього договору.
Згідно з п. 2.1. договору, земельна ділянка передається в оренду, без права передачі її в суборенду, строком на 5 /п`ять/ років з дати прийняття рішення.
Пунктом 4.1. договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для обслуговування приміщень павільйону-магазину по вул. Будівельників, 10 /Ленінський район/.
Відповідно до п.п. г) п. 9.4. договору орендар зобов`язаний у трьохмісячний термін до закінчення строку дії договору оренди, звернутися до міської ради з клопотанням про продовження строку оренди, або у місячний термін демонтувати споруди та привести земельну ділянку у стан, придатний для використання земельної ділянки за призначенням, при цьому орендна плата за землю вноситься по день фактичного використання земельної ділянки або до укладення нового договору оренди землі.
Договір підписано сторонами та скріплено печаткою Миколаївської міської ради.
29.03.2004 р. сторонами оформлено та підписано акт приймання-передачі, згідно з яким Миколаївська міська рада як орендодавець передала, а відповідач як орендар прийняв в оренду земельну ділянку по вул. Будівельників, 10 для обслуговування приміщень павільйону-магазину, загальною площею 74 кв.м, у тому числі 36 кв.м під забудовою, 38 кв.м під проходами, проїздами, про що від 29.03.2004 р.
Рішенням Миколаївської міської ради від 28.04.2009 № 34/39 продовжено фізичній особі-підприємцю Жилевській Оксані Вікторівні на 3 роки термін оренди земельної ділянки площею 74 кв.м, яка передана в оренду рішенням міської ради від 12.02.04 № 18/13, залишивши її в землях комерційного використання, для подальшого обслуговування павільйону-магазину по вул. Будівельників, 10 (п. 6 рішення).
В подальшому, 30.10.2009 між Миколаївською міською радою (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Жилевською Оксаною Вікторівною (орендар) укладено договір оренди землі № 7436 від 30.10.2009 (далі – договір №7436), відповідно до умов п. 1.1. якого Миколаївська міська рада на підставі рішення від 28.04.2009 № 34/39 продовжує ФОП Жилевській Оксані Вікторівні оренду земельної ділянки для подальшого обслуговування тимчасово розміщеного павільйону-магазину по вул. Будівельників, 10, без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно /Ленінський район/.
Згідно з п. 2.1. договору №7436 в оренду передається земельна ділянка площею 74 /сімдесят чотири/ кв.м.
Відповідно до 2.2. договору №7436 на земельній ділянці знаходиться павільйон-магазин, що належить ФОП Жилевській О.В.
Пунктом 2.3. договору передбачено, що об`єктом оренди є тільки земельна ділянка.
Відповідно до п. 3.1. договору №7436 договір діє протягом 3 (трьох) років з 12.02.09. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до орендодавця з проханням, щодо продовження строку дії договору. підставою для поновлення договору оренди буде відповідне рішення міської ради.
Згідно з п. 5.1. договору №7436 земельна ділянка передається в оренду для подальшого обслуговування тимчасово розміщеного павільйону-магазину.
Пунктом 5.2. договору №7436 визначено, що цільове призначення земельної ділянки (1.11.6 УКЦВЗД) – землі комерційного використання.
Відповідно до п.п. и) п. 9.4. договору №7436 оренда зобов`язаний не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди, звернутися до міської ради з клопотанням про продовження строку оренди, або про подальший намір її використання, при цьому орендна плата за землю вноситься по день фактичного використання земельної ділянки або до укладення нового договору оренди землі.
Пунктом 12.2. договору №7436 визначено, що дія договору припиняється у разі:
- закінчення строку, на який його було укладено;
- придбання орендарем земельної ділянки у власність;
- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом.
Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом
Згідно з п. 14.5 №7436 договору невід`ємними частинами договору є: план земельної ділянки; акт винесення меж земельної ділянки на місцевість (в натурі) зі схемою); акт приймання-передачі земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки.
Договір підписано сторонами та скріплено печаткою Миколаївської міської ради.
Договір зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 18.03.2010 за № 041049900047.
18.03.2010 року Миколаївська міська рада як орендодавець, а фізична особа-підприємець Жилевська Оксана Вікторівна як орендар склали акт приймання-передачі земельної ділянки, згідно з яким орендодавець на підставі рішення від 28.04.09 за № 34/39 продовжив орендареві оренду земельної ділянки для подальшого обслуговування тимчасово розміщеного павільйону-магазину по вул. Будівельників, 10. Загальна площа земельної ділянки складає 74 /сімдесят чотири/ кв.м. Місце розташування земельної ділянки, що передається в оренду. зазначене на плані земельної ділянки, що є невід`ємною частиною до договору оренди землі. Уся територія знаходиться у придатному для її використання стані.
Відповідно до інформації Управління земельних ресурсів №776/11.02-02/24-2 від 05.03.2024 договір оренди від 30.10.2009 №7436 діяв до 12.02.2012. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач зверталась із заявами про поновлення договору оренди земельної ділянки, що підтверджується описом від 30.08.2016 реєстраційний номер №000527, опис №19.04-06/9651/2025 прийняття документів від 28.02.2025 р., заявою щодо оформлення пакету документів щодо оренди земельної ділянки для обслуговування кіоску-магазину від 02.02.2017 та від 15.07.2019 р., а також з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду юридичним та фізичним особам від 28.02.2025, та заявою про долучення документів від 11.03.2025 р.
Наразі матеріали справи не містять доказів прийняття позивачем будь-яких рішень за вказаними заявами відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2021 комісією з питань упорядкування розміщення об`єктів торгівлі та сфери послуг на території м. Миколаєва було проведено обстеження зайнятих земельних ділянок, зокрема земельної ділянки за адресою вул. Будівельників (біля будинку №10) ріг пр. Миру, про що складено акт №21 від 23.10.2021 р. Відповідно до вказаного акту №21 комісією встановлено, що суб`єкт господарювання (ФОП Жилевська О.В.) звернувся з приводу поновлення (продовження) строку дії договору землі від 30.10.2009 після спливу строку (заява від 02.02.2017 №188/Пз-17), всупереч положенням п. 3.1. договору та ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а також що споруда (об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля загальною площею 30,6 кв.м) розташована на вказаній ділянці без документів на право користування земельною ділянкою та без визначення місця її розташування у зв`язку з відсутністю паспорту прив`язки. Також в акті зазначено про наявність відомостей щодо права власності ФОП Жилевської О.В. відносно вказаної споруди.
Відповідно до інформації Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради №839/22.01-15/24-2 від 06.03.2024 станом на 05.03.2024 повідомлення на початок виконання будівельних робіт, та/або заява на дозвіл на виконання будівельних робіт, за адресою м. Миколаїв, вул. Будівельників (біля буд. №10) ріг пр. Миру – нежитлова будівля «Склотара» до управління не надходило.
Відповідно до інформації Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради № 847/12.01-24/24-2 від 06.03.2024, містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, а саме: «нежитлова будівля кіоск-магазин» за адресою: м. Миколаїв, вул. Будівельників, буд. 10, замовнику Жилевській Оксані Вікторівні не надавалось. 
В свою чергу на підтвердження обставин використання вказаної земельної ділянки відповідачем подано до суду:
- лист Державної податкової служби України Головне управління ДПС у Миколаївській області за № 6826/6/14-29-13-03-04 від 17.03.2025 щодо сплати ФОП Жилевською О.В. орендної плати з фізичних осіб;
- лист Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради за № 17-504 (01) від 10.02.2017 р., згідно з яким, враховуючи відповідність містобудівній документації, Управління містобудування та архітектури вважає за можливе оформлення правових документів на земельну ділянку орієнтованою площею 75 кв.м обслуговування кіоску-магазину по вул. Будівельників, 10 в Інгульському районі м. Миколаєва;
- договір № 58 на утримання прилеглої території від 23.11.2017 р., який укладено між Адміністрацією Інгульського району Миколаївської міської радим та ФОП Жилевською О.В. про належне утримання прилеглої до об`єкта благоустрою – кіоску-магазину за адресою м. Миколаїв, вул. Будівельників, 10;
- договір № Л-707/10 про вивезення твердих побутових відходів від підприємств не маючих власні контейнери від 05.01.2016 р.;
- копію архітектурного рішення 04-17 АР від 2017 р., виконаний МП «Азимут», на кіоск-магазин по вул. Будівельників, 10, в м. Миколаїв.
Предметом спору у даній справі є повернення вказаної земельної ділянки територіальній громаді в особі Миколаївської міської ради з тих підстав, що позивач стверджує про використання спірної земельної ділянки відповідачем без достатніх правових підстав, оскільки договір оренди припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який він був укладений, та вказана земельна ділянка на даний час йому не повернута позивачу. Так, позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 власник спірної земельної ділянки - Миколаївська міська рада, всупереч статті 41 Конституції України, статтям 317, 321 Цивільного кодексу України, статтям 78, 90 Земельного кодексу України позбавлений можливості користуватися і розпоряджатись своєю власністю.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до абз. 1, 4 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 169, ст. 172 ЦК України територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.
Відповідно до п. "а" ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 116, ч. 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Згідно із ч. 2, п. "д" ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування передбачених законом способів.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. 
Згідно з п. 2.2. розділу 2 договору оренди землі від 30.10.2009 № 7436 на земельній ділянці знаходиться павільйон-магазин, що належить ФОП Жилевській О.В. 
Відповідно до пункту 3.1. розділу 3 договору оренди землі від 30.10.2009 № 7436 договір діє протягом 3 (трьох) років з 12.02.09. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до орендодавця з проханням, щодо продовження строку дії договору. Підставою для поновлення договору оренди буде відповідне рішення міської ради.
Пунктом 1.1 розділу 1, пунктами 5.1., 5.2., 5.3 розділу 5 договору оренди землі від 30.10.2009 № 7436 передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для подальшого обслуговування тимчасово розміщеного павільйону-магазину. Цільове призначення земельної ділянки (1.11.6 УКЦВЗД ) - землі комерційного використання. Умови збереження стану об`єкта оренди: на земельній ділянці не дозволяється діяльність, не пов`язана з цільовим призначенням земельної ділянки.
Пунктами 7.1, 7.3. розділу 7 договору оренди землі від 30.10.2009 № 7436 визначено, що:
- у разі закінчення терміну оренди, припинення або розірвання договору оренди, орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, в якому він одержав її в оренду:
- орендар не має права утримувати земельну ділянку для забезпечення своїх вимог до орендодавця.
Згідно з п. 9.4 розділу 9 від 30.10.2009 № 7436 орендар зобов`язаний:
а) виконувати зобов`язання щодо об`єкта оренди;
в) використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення:
з) додержувати вимоги, встановлені ст.24 та ст. 25 Закону України «Про оренду землі» та виконувати обов`язки відповідно до умов договору оренди і Земельного кодексу України: и) не пізніше ніж за три місяця до закінчення строку дії договору оренди, звернутися до міської ради з клопотанням про продовження строку оренди або про подальший намір її використання, при цьому орендна плата за землю вноситься по день фактичного використання земельної ділянки або до укладення нового договору оренди землі;
л) у разі непродовження строку оренди землі орендар зобов`язаний демонтувати споруди та привести земельну ділянку у стан, придатний для використання за призначенням без відшкодування орендодавцем витрат орендаря, у тому числі вартості майна.
Враховуючи наведені умови договору оренди землі, який діяв до 12.02.2012 року, а також неукладення нового договору оренди землі відповідачем з позивачем, останній вважає, що відповідач зобов`язаний демонтувати споруди та привести земельну ділянку у стан, придатний для використання за призначенням, а також повернути земельну ділянку. При цьому позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, стверджує, що на спірній земельній ділянці розташована тимчасова споруда, яка не є об`єктом нерухомості, а тому вказана право власності відповідача на вказану споруду підлягає припиненню, а державна реєстрація такого права власності – скасуванню. 
В свою чергу, зважаючи на предмет та підстави заявленого Миколаївською міською радою позову, визначальним у спорі є з`ясування правового статусу спірного об`єкту – торговельного кіоску, а саме чи є він тимчасовою спорудою чи капітальною будівлею. 
Як вбачається з матеріалів справи, первісним власником спірного торговельного кіоску було ЗАТ «Актон», яке набуло право власності на кіоск з продажу квасу магазину №201 по вул. Будівельників, 10, в результаті приватизації АТ «Актон» на підставі свідоцтва Представництва Фонду державного майна України в місті Миколаєві від 03.10.1996 № 4. Для обслуговування вказаного кіоску (магазину №201 склопункт за адресою м. Миколаїв, вул. Будівельників (ориг. - Строітелів), 10) АТ «Актон» було отримано державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-МК №001063 від 11.01.1995 р.
З наявних в матеріалах справи доказів щодо набуття ЗАТ «Актон» права власності на кіоск-магазину №201 по вул. Будівельників, 10, в м. Миколаєві, вбачається, що право власності Товариства на вказаний об`єкт як нерухомість було зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації під реєстровим №559, про що свідчить довідка-характеристика Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації №9181 від 27.07.2001 р.
В подальшому, 30.07.2001 р. між Закритим акціонерним товариством «Актон» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу від 30.07.2001 серії АВК №002883, та зареєстровано біржею нерухомості «Эдвайс-Консульт» у реєстрі біржових угод за реєстровим №1818, щодо продажу кіоск-магазин Літа.А, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що має 30,60 кв.м загальної площі (відповідно до довідки - характеристики бюро технічної інвентаризації №9181 від 27.07.2001 р.
Як вбачається зі змісту рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.11.2016 у справі № 489/5233/16-ц, яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, 30.07.2001 між Закритим акціонерним товариством "Актон", з однієї сторони, та ОСОБА_1 , було укладено договір купівлі-продажу кіоску-магазину літ. "А", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був зареєстрований на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» та Миколаївським МБТІ за № 559 від 15.08.2001, сторонами виконані усі суттєві умови, однак відповідач ухилився від нотаріального посвідчення вказаного договору. Також районним судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 набула право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, судом було визнано дійсним вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме кіоску-магазину площею 30,6 кв.м у літ. "А" по АДРЕСА_1 .
У статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, встановлений судом факт набуття ОСОБА_1 права власності на кіоск-магазин площею 30,6 кв.м літ. "А" по АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу нерухомого майна від 30.07.2001 року, визнаного дійсним за рішенням суду, яке набрало законної чинності, є преюдиціальним у даній справі.
Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (пункт 61 рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], No. 28342/95, ECHR 1999-VII). В основі принципу юридичної визначеності як одного з істотних елементів принципу верховенства права лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.
Наразі, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.01.2025 № 409357474, ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна: нежитлова будівля кіоск-магазин за літ. А загальною площею 30,6 кв.м по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1151305548101. Підставою для реєстрації права власності на вказаний об`єкт є: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1818, виданий 30.07.2001, видавник: Біржа нерухомості «Едвайс-Консульт»; рішення суду, серія та номер: 489/5233/16-ц, виданий 28.11.2016, видавник: Ленінський районний суд м. Миколаєва.
Разом з тим поняття тимчасової споруди визначено в ст. 28 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” від 17.02.2011 № 3038-VI (зі змінами та доповненнями), який встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності та спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Так, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
При цьому, як вбачається з технічних паспортів на громадський будинок кіоск-магазин за адресою: вул. Будівельників, №10, м. Миколаїв, які виготовлені станом на 20.10.2011, на 23.03.2017, на 12.03.2025 р., рік побудови спірної споруди 1994 р., фундамент цегла, підлога цемент, стіни та покрівля металопрофіль, перекриття металева конструкція, загальна площа 30,6 кв.м. 
Таким, чином, з огляду на те, що спірна споруда була побудована ще у 1994 р., має фундамент, право власності на кіоск-магазин правомірно набуто відповідачем на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30.07.2001 серії АВК №002883, укладеного з ЗАТ «Актон», що підтверджено рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.11.2016 у справі № 489/5233/16-ц, суд дійшов висновку, що спірний кіоск-магазин є об`єктом нерухомого майна. Наразі позивачем не подано до суду доказів віднесення спірної споруди саме до тимчасових споруд. Посилання позивача на те, що в умовах договору оренди 2009 року вказано про надання земельної ділянки в оренду відповідачу для обслуговування тимчасової споруди, жодним чином не спростовують наявні в матеріалах справи докази правомірного набуття відповідачем права власності на вказаний магазин як об`єкт нерухомості. Також суд вважає безпідставними посилання позивача на ДБН В.2.2-23:2009 «Підприємства торгівлі», затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 19.01.2008 р. № 4, оскільки вказані норми не регулюють відносини в сфері будівництва, які визначають підстави для віднесення певного об`єкту торгівлі до категорії нерухомості.
Щодо доводів позивача про наявність підстав для повернення земельної ділянки слід зазначити наступне. Як було встановлено судом, відповідачу ФОП Жилевській О.В. була надана в оренду земельна ділянка площею 74 кв.м з цільовим призначенням землі комерційного використання, яка розташована по вул. Будівельників, 10, в Ленінському районі м. Миколаєва, на підставі договору оренди землі №7436 від 30.10.2009 р. та рішення Миколаївської міської ради від 28.04.2009 № 34/39 для подальшого обслуговування тимчасово розміщеного павільйону-магазину. 
При цьому договір оренди від 30.10.2009 №7436 припинився внаслідок закінчення його строку 12.02.2012.
Наразі суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо поновлення або продовження договору оренди №7436 від 30.10.2009 р.
Так, позивач, заявляючи вимогу про повернення земельної ділянки площею 74 кв.м, кадастровий номер 4810136900:02:002:0016 по вул. Будівельників, 10, у м. Миколаєві, у придатному для використання стані шляхом звільнення від будівель та споруд та вимогу про скасування державної реєстрації права власності і припинення за Жилевською О.В. права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю кіоск-магазин, на підтвердження права власності територіальної громади на спірну земельну ділянку позивач посилається на інформаційну довідку від 24.01.2025 № 409484985, яку надано до позову. Водночас, з відомостей вказаної довідки №409484985 від 24.01.2025 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:02:002:0016 площею 130 кв.м, розташована за адресою Миколаївська область, м. Миколаїв, була передана в оренду Діденко І.Д. на підставі договору оренди землі №4068 від 11.05.2005 для подальшого обслуговування тимчасово розміщеного трамвайного зупинкового комплексу з торговим павільйоном в ринку «Колос» у напрямку руху до центру міста по пр. Миру, з терміном дії договору до 18.03.2021 р.
Разом з цим, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про присвоєння кадастрового номера земельної ділянки від 26.10.2009 р. №1393, земельній ділянці по вул. Будівельників, 10, в Ленінському районі м. Миколаєва площею 74 кв.м. з цільовим використанням земельної ділянки для подальшого обслуговування павільйону-магазину присвоєно інший кадастровий номер 4810136900:02:004:0014, категорія земель «ж» - іншого призначення.
Водночас слід зауважити, що докази присвоєння земельній ділянці по вул. Будівельників, 10, в м. Миколаєві, на якій розташовано спірний магазин-кіоск, кадастрового номеру 4810136900:02:002:0016 в матеріалах справи відсутні.
Перевіркою відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4810136900:02:002:0016 за даними Публічної кадастрової карти (https://kadastrova-karta.com/dilyanka/4810136900:02:002:0016) судом з`ясовано, що вказана земельна ділянка площею 0,0132 га належить до комунальної власності, з цільовим призначенням «для подальшого обслуговування тимчасово розміщеного трамвайного зупинкового комплексу з вбудованим торговим павільйоном», категорія - землі житлової та громадської забудови, розташована за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, проспект Миру, поблизу ринку "Колос", що територіально знаходиться в іншому місці, аніж земельна ділянка по вул. Будівельників, 10.
Також перевіркою відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4810136900:02:004:0014 за даними Публічної кадастрової карти (https://kadastrova-karta.com/dilyanka/4810136900:02:004:0014) судом з`ясовано, що вказана земельна ділянка площею 0,0903 га належить до приватної власності, вид використання – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія - землі житлової та громадської забудови, розташована за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, 25, що територіально знаходиться по вул. 8-ма Поздовжня, а не по вул. Будівельників, 10.
Як вбачається з доданого позивачем до позову плану відведення земельної ділянки, який є невід`ємною частиною акту приймання-передачі в оренду відповідачу земельної ділянки по вул. Будівельників, 10 в м. Миколаєві, вказана земельна ділянка знаходиться вздовж вул. Будівельників і кутом проспекту Миру.
Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку, що земельна ділянка по вул. Будівельників, 10 в м. Миколаєві, на якій розташовано спірний магазин-кіоск, не належить до земельної ділянки з кадастровим номером 4810136900:02:002:0016, яку позивач просить зобов`язати відповідача звільнити. Докази зайняття відповідачем вказаної земельної ділянки з кадастровим номером 4810136900:02:002:0016 в матеріалах справи відсутні. 
Стосовно користування відповідачем земельною ділянкою по вул. Будівельників, 10 в м. Миколаєві суд зазначає, що наявність у відповідача права власності на розташований на цій земельній ділянці об`єкт нерухомості – кіоск-магазин обумовлює використання в свою чергу земельної ділянки для обслуговування вказаного об`єкту. Ті обставини, що строк дії договору оренди закінчився, не свідчать про виникнення у відповідача обов`язку знести об`єкт нерухомості та повернути земельну ділянку позивачу.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 37-38), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)).
Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42), від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 (пункт 54), від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 (пункт 34)).
Згідно із ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Отже, продаж на конкурентних засадах (земельних торгах) не застосовується щодо земельних ділянок державної чи комунальної власності у разі розташування на них об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Таке положення законодавства спрямоване на забезпечення принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша - виражається в першому реченні першого абзацу цієї статті та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном; друга - міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями; третя - міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "Еаst/West Аllisance Limited" проти України" ("Еаst/West Аllisance Limited" v. Ukreinе, заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.
ЄСПЛ у рішенні "Брайловська проти України" (Braylovska v. Ukraine) встановив, що відбулося "позбавлення майна" у розумінні другого речення статті 1 Першого протоколу до Конвенції та зазначив, що, Суд має встановити, чи було оскаржуване позбавлення майна виправданим відповідно до цього положення. Суд наголосив, що для відповідності статті 1 Першого протоколу до Конвенції позбавлення майна має відповідати трьом умовам: воно має здійснюватися "на умовах, передбачених законом", що виключає будь-які свавільні дії національних органів влади, здійснюватись "в інтересах суспільства" та забезпечувати справедливий баланс між правами власника та інтересами суспільства (рішення ЄСПЛ у справі "Вістінш і Перепьолкінс проти Латвії" (Vistins and Perepjolkins v. Latvia)). Перша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції ("на умовах, передбачених законом") полягає у тому, що будь-яке втручання органів влади у мирне володіння майном має бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy)). Перш за все, це означає відповідність вимогам національного законодавства (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece)). Вона також посилається на якість відповідного закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy)).
Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною 2 статті 353 цього Кодексу.
Положення Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Цивільного кодексу України визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення особи своєї власності. При цьому зазначені норми припускають можливість винятку з цього загального правила за умови, коли позбавлення права власності передбачено законом, здійснюється в інтересах суспільства (з мотивів суспільної необхідності) та є пропорційним (зокрема, передбачає компенсацію, відшкодування вартості майна).
Оскільки на спірній земельній ділянці наразі розташовано нерухоме майно відповідача, то будь-яка інша особа не може претендувати на цю землю, а тому через 13 років після припинення орендних правовідносин об`єктивної необхідності у зобов`язанні відповідача повернути земельну ділянку власнику та у скасуванні державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості немає, як наслідок втручання держави у право мирного володіння відповідачем своїм майном в даному випадку не можна вважати виправданим.
Так, заявлена позивачем як похідна вимога про скасування державної реєстрації зареєстрованого за відповідачем права власності на нежитлову будівлю є безпідставною, оскільки правочин, на підставі якого відповідачем було придбано нерухоме майно та в подальшому прийнято рішення про державну реєстрацію речового права, є чинним та позивачем не оскаржується.
Відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається за принципом реєстраційного підтвердження володіння.
Абзацами другим та третім частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Враховуючи викладене, оскільки земельна ділянка, про повернення якої просить позивач, фактично не перебуває у користуванні відповідача, а також з огляду на те, що спірний об`єкт нерухомості - кіоск-магазин набутий відповідачем з правомірного правочину, і право власності на вказаний об`єкт зареєстровано відповідачем в установленому законом порядку, суд вважає, що відсутні правові підстави для скасування державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт із припиненням такого права власності відповідача, а також для зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку, на якій розташовано зазначений об`єкт нерухомості, оскільки це фактично призведе до порушення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.
Згідно з частинами 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі N 904/1017/20).
За змістом частин 1, 2 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
При цьому суд зауважує, що при наданні оцінки всім доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі повного, всебічного та безпосереднього дослідження наявних в матеріалах справи доказів в сукупності з урахуванням всіх обставин справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Миколаївської міської ради.
У зв`язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :
1. У задоволенні позову Миколаївської міської ради до фізичної особи – підприємця Жилевської Оксани Вікторівни про зобов`язання повернути земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності на нежитлове приміщення відмовити.
2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складання повного судового рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 17.04.2026 року, з урахуванням умов воєнного стану та завантаженості.

Суддя Л.М. Ільєва