ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/1951/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" б/н від 05.03.2026 (вх.№952/26 від 05.03.2026) про ухвалення додаткового рішення до постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2026
у справі №916/1951/25
за позовом: Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг"
до відповідача: Одеського обласного комунального підприємства "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2"
про стягнення 1 905 093,75 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 р. Приватне підприємство "Спецпожсервис-Юг" звернулося з позовом до Одеського обласного комунального підприємства "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2", в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у загальній сумі 1905093,75 грн, з яких: 1684768,21 грн – основний борг, 154075,51 грн – пеня, 15232,15 грн – 3% річних та 51017,88 грн – інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.11.2025 у справі №916/1951/25 (суддя Літвінов С.В.) задоволено позов; стягнуто з Одеського обласного комунального підприємства "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2" на користь Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" суму боргу за договором №26/07 від 26.04.2024 у розмірі 1684768,21 грн, пеню у розмірі 154075,51 грн, інфляційні витрати у розмірі 51017,88 грн, 3% річних у розмірі 15232,15 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 28576,41 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Одеське обласне комунальне підприємство "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13.11.2025 у справі №916/1951/25 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 04.03.2026 задоволено частково апеляційну скаргу Одеського обласного комунального підприємства "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2"; рішення Господарського суду Одеської області від 13.11.2025 у справі №916/1951/25 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Одеського обласного комунального підприємства "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2" на користь Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" 4569,64 грн 3% річних, 13776,08 грн інфляційних втрат та 44173,23 грн пені скасовано, у задоволенні позову в цій частині відмовлено, в частині розподілу судових витрат – змінено, в решті рішення залишено без змін та викладено його резолютивну частину у новій редакції; стягнуто з Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" на користь Одеського обласного комунального підприємства "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2" 1124,77 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
05.03.2026 до суду апеляційної інстанції надійшла заява Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" б/н від 05.03.2026 (вх.№952/26 від 05.03.2026) про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення на користь останнього з Одеського обласного комунального підприємства "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 24000 грн.
Дана заява мотивована доведеністю понесення Приватним підприємством "Спецпожсервис-Юг" витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції, у сумі 24000 грн.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 вирішено здійснювати розгляд заяви Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" б/н від 05.03.2026 (вх.№952/26 від 05.03.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №916/1951/25 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, а також встановлено Одеському обласному комунальному підприємству "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2" строк для подання відзиву на вказану заяву до 13.03.2026.
13.03.2026 до суду апеляційної інстанції від Одеського обласного комунального підприємства "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2" надійшла заява про зменшення витрат на правничу допомогу б/н від 13.03.2026 (вх.№5060/25/Д3 від 13.03.2026), в якій відповідач посилається на те, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу є надмірною, не відповідає критерію розумності, неспівмірна зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та витраченим часом на надання таких послуг, а також підлягає зменшенню пропорційно розміру задоволених вимог. Крім того, відповідач стверджує про відсутність у матеріалах справи доказів значущості впливу цієї справи на репутацію позивача або публічного інтересу до справи, а також про те, що ні договором про надання правничої допомоги, ні додатком до нього не передбачено надання позивачеві послуг, наведених у відповідному акті надання послуг.
Розглянувши заяву Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" б/н від 05.03.2026 (вх.№952/26 від 05.03.2026) про ухвалення додаткового рішення у справі №916/1951/25, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає наступне.
01.05.2025 між Адвокатським бюро "HAH" ("Адвокатське бюро") та Приватним підприємством "Спецпожсервис-Юг" ("Клієнт") укладено договір про надання правничої допомоги №288/19 (далі – договір №288/19 від 01.05.2025), за умовами пункту 1.1 якого Клієнт доручає та оплачує, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання представляти інтереси Клієнта, а також вести від імені Клієнта справи у всіх судових установах України з усіма правами та обов`язками, передбаченими, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України, і захищати інтереси Клієнта, у тому числі у господарських справах.
Адвокатське бюро має право отримувати від Клієнта оплату правничої допомоги у порядку та на умовах, передбачених цим договором (пункт 2.3 договору №288/19 від 01.05.2025).
Відповідно до пункту 4.4 договору №288/19 від 01.05.2025 за результатами надання правничої допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг та характер наданої Адвокатським бюро правової допомоги і її вартість. Акт надсилається Клієнту Адвокатським бюро факсимільним зв`язком/електронною поштою/поштою/за допомогою програмних комплексів або вручається особисто. На письмову вимогу Клієнта Адвокатське бюро може надавати акти, в яких буде вказано перелік наданої правничої допомоги із ідентифікацією.
В силу пунктів 8.1, 8.3 договору №288/19 від 01.05.2025 даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2025. Після закінчення строку дії договору, якщо сторони продовжують виконувати його умови, договір вважається продовженим на невизначений термін. При цьому кожна сторона має право його розірвати, попередивши про це іншу сторону за один тиждень до дати такого припинення.
05.03.2026 між Адвокатським бюро "HAH" та Приватним підприємством "Спецпожсервис-Юг" було підписано без зауважень та скріплено печатками акт наданих послуг №2, згідно з яким на підставі договору №288/19 від 01.05.2025 Адвокатське бюро надало, а Клієнт прийняв наступні послуги: підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі №916/1951/25 до Південно-західного апеляційного господарського суду; підготовка та подання заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №916/1951/25 до Південно-західного апеляційного господарського суду; участь 04.03.2026 у судовому засіданні у справі №916/1951/25. Загальна вартість вищезазначених послуг становить 24000 грн. Оплата послуг здійснюється Клієнтом на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро протягом 15 банківських днів з дня набрання законної сили рішенням суду. Даний акт є невід`ємною частиною договору №288/19 від 01.05.2025.
Відзив на апеляційну скаргу та заява про ухвалення додаткового рішення у справі №916/1951/25 від імені позивача підписані адвокатом Руднівою Світланою Віталіївною, яка діяла на підставі ордеру серії ВН №1636287 від 06.01.2026, виданого Адвокатським бюро "HAH" на представництво даним адвокатом інтересів Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" у Південно-західному апеляційному господарському суді.
У єдиному судовому засіданні у даній справі в суді апеляційної інстанції представництво інтересів позивача забезпечував адвокат Адвокатського бюро "HAH" – Рудніва Світлана Віталіївна, що підтверджується протоколом відповідного судового засідання.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За умовами частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
В силу статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
-попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
-визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з 1) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та 2) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;
-розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до частин першої, третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частинами першою, другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
В силу приписів частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 11.09.2020 у справі №922/3724/19.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у постановах від 28.09.2021 у справі №918/1045/20, від 24.11.2021 у справі №910/17235/20 та від 01.09.2021 у справі №910/13034/20.
У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №923/1121/17 також вказано, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Як зазначалося вище, Одеським обласним комунальним підприємством "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2" до апеляційного господарського суду було подано заяву про зменшення витрат на правничу допомогу б/н від 13.03.2026 (вх.№5060/25/Д3 від 13.03.2026), в якій відповідач наголосив, зокрема, на тому, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції, є недоведеною, безпідставною, надмірною, не відповідає критерію розумності, неспівмірна зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та витраченим часом на надання таких послуг, а також підлягає зменшенню пропорційно розміру задоволених вимог.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справах "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії").
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, враховуючи частини п`яту-сьому, дев`яту статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.06.2019 у справі №916/1340/18.
Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №906/194/18, акцентує увагу на необхідності дослідження документів на підтвердження обсягу витрат на правову допомогу, у тому числі щодо необхідності наявності розрахунку відповідних витрат, а також оцінки можливого фактичного їх понесення, оскільки у зазначеному випадку встановлення факту понесення витрат залежить від доведення факту надання правової допомоги у відповідних обсягах.
Від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, а тому відповідно до вимог чинного процесуального закону цілком достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується зі сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.06.2021 у справі №922/2987/20, від 18.05.2021 у справі №923/121/20, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі №923/726/18 та від 26.02.2020 у справі №910/14371/18.
Крім того, частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Відтак, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. 
Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Даний правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 28.11.2019 у справі №914/1605/18.
При цьому чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості.
Саме така правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 22.06.2021 у справі №906/698/20.
Колегія суддів вбачає, що на підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу у даній справі в суді апеляційної інстанції та розміру останніх Приватним підприємством "Спецпожсервис-Юг" було надано низку документів, а саме: копії договору про надання правничої допомоги №288/19 від 01.05.2025, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро "HAH"; складеного на виконання даного договору акту наданих послуг №2 від 05.03.2026, а також ордеру серії ВН №1636287 від 06.01.2026, виданого Адвокатським бюро "HAH" на представництво адвокатом Руднівою Світланою Віталіївною інтересів позивача у Південно-західному апеляційному господарському суді.
Твердження відповідача про те, що у договорі №288/19 від 01.05.2025 не узгоджено надання позивачеві послуг, наведених у відповідному акті надання послуг, апеляційним господарським судом оцінюється критично, оскільки умовами зазначеного договору конкретно передбачено, що опис наданих послуг професійної правничої допомоги та їх вартість (розмір гонорару) відображаються у відповідному акті наданих послуг, складеному за результатами надання зазначеної допомоги у конкретній справі та судовій інстанції. 
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до акту наданих послуг №2 від 05.03.2026 до договору №288/19 від 01.05.2025 гонорар адвоката за надання Приватному підприємству "Спецпожсервис-Юг" правової допомоги у даній справі в суді апеляційної інстанції встановлюється у фіксованій сумі та складає 24000 грн, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
З огляду на те, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата, які відрізняються порядком обчислення, беручи до уваги те, що гонорар адвоката в акті наданих послуг №2 від 05.03.2026 до договору №288/19 від 01.05.2025 визначено у фіксованій сумі, фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється, у зв`язку з чим наявність/відсутність відомостей про погодинну ставку адвоката жодним чином не впливає на розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Даний висновок апеляційного господарського суду повністю відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 07.09.2020 у справі №910/4201/19.
У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту (постанова Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21).
Проаналізувавши опис робіт, які наведені в акті наданих послуг №2 від 05.03.2026 до договору №288/19 від 01.05.2025, колегія суддів зазначає про те, що відображена в ньому інформація про характер наданих адвокатом послуг повністю відповідає матеріалам справи (зокрема, відзив на апеляційну скаргу та заява про ухвалення додаткового рішення, які подані Приватним підприємством "Спецпожсервис-Юг" до Південно-західного апеляційного господарського суду в межах розгляду справи №916/1951/25, підписані адвокатом Руднівою Світланою Віталіївною, яка також брала участь у єдиному судовому засіданні в суді апеляційної інстанції).
Між тим, доведення факту існування зобов`язання зі сплати гонорару та його документальне підтвердження саме по собі не є тотожним доведенню співмірності такого розміру витрат для цілей їх покладення на іншу сторону. Законодавець свідомо розмежував критерії фактичності витрат та їх співмірності.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, в яких конкретно визначено наступне: не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, у зв`язку з чим суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Погодження сторонами фіксованого розміру гонорару не виключає можливості його часткової компенсації в межах розподілу судових витрат. Фіксований характер гонорару визначає порядок взаєморозрахунків між адвокатом і клієнтом, однак не звільняє суд від обов`язку перевірити співмірність заявленої до відшкодування суми критеріям, встановленим частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Інше тлумачення призвело б до формального підходу та фактичного усунення суду від контролю за пропорційністю процесуальних витрат, що суперечило б природі судового розсуду та принципу справедливості.
Крім того, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 викладено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд звертає увагу на те, що хоча договір про надання правничої допомоги ґрунтується на принципі свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України, та передбачає право сторін самостійно визначати розмір гонорару, проте питання компенсації таких витрат за рахунок іншої сторони спору не є виключно сферою приватної автономії. У площині розподілу судових витрат діє публічно-правовий елемент, оскільки суд здійснює контроль за дотриманням принципів пропорційності, розумності та справедливості судового процесу. Саме тому зобов`язання, які виникли між адвокатом та клієнтом, не є безумовно обов`язковими для суду при вирішенні питання їх покладення на іншу сторону
Наділення суду дискреційними повноваженнями щодо оцінки співмірності витрат на професійну правничу допомогу є проявом принципу верховенства права та функціональної ролі суду як арбітра балансу інтересів сторін. Судовий розсуд у цій категорії питань не є довільним, а здійснюється з урахуванням визначених законом критеріїв, конкретних обставин справи та усталеної судової практики. Відмова суду від реалізації такого розсуду за наявності клопотання іншої сторони фактично нівелювала б припис частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України та суперечила б завданню господарського судочинства.
Тобто суд зобов`язаний забезпечити баланс між правом сторони на компенсацію фактично понесених витрат і недопущенням покладення на іншу сторону надмірного фінансового тягаря, який не є об`єктивно необхідним для реалізації права на судовий захист.
Під час вирішення питання щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу суд враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах кожної з окремих інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці додаткових постанов останнього, зокрема, від 11.07.2023 у справі №916/2664/21, від 16.03.2023 у справі №927/153/22 тощо.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Рудніва Світлана Віталіївна в якості представника Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" брала участь у розгляді даної справи місцевим господарським судом, відтак обізнаність адвоката щодо предмета спору, специфіки спірних правовідносин, судової практики у подібних правовідносинах, сталої правової позиції відповідача та ходу розгляду справи презюмується, у зв`язку з чим підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу не вимагали великого обсягу аналітичної та технічної роботи.
Південно-західний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що дана справа об`єктивно не потребувала аналізу великої кількості норм чинного законодавства та судової практики, адже сфера регулювання спірних правовідносин не є широкою та фактично обмежується кодифікованим нормативно-правовим актом, яким регламентовано норми договірного права – Цивільним кодексом України. Зазначене підтверджується самим змістом поданого позивачем відзиву на апеляційну скаргу.
Зміст відзиву на апеляційну скаргу фактично зводиться до підтримки висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні останнього, яке переглядалось в апеляційному порядку, натомість доводи Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" не зумовили збільшення джерел правового регулювання спірних правовідносин, збільшення доказової бази та обставин, які входять до предмету доказування. Правова позиція позивача також залишилась незмінною, у зв`язку з чим, з огляду на наявність вже готових напрацювань, була відсутня потреба у докладанні значних зусиль з витратою великих обсягів часу на повторне викладення вказаної інформації у вищенаведеному документі, тим більше, що кваліфікація спірних правовідносин та джерела їх правового регулювання вже були зазначені безпосередньо у рішенні місцевого господарського суду, на законності та обґрунтованості якого наголошувало зазначене підприємство.
Крім того, поряд з неширокою сферою правового регулювання та нескладністю характеру спірних правовідносин, апеляційним господарським судом також враховується приватноправовий характер спору у цій справі, який не викликав публічного резонансу з боку органів державної/місцевої влади або засобів масової інформації (тобто відсутність проявів публічного інтересу до справи).
Колегія суддів також зазначає про необґрунтованість включення позивачем до витрат на професійну правничу допомогу послуги зі складання заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки заява/клопотання про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку таких заяви/клопотання не підлягають відшкодуванню.
Аналогічна правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду викладена в постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.
Поряд з цим, апеляційний господарський суд зазначає про незначну тривалість єдиного судового засідання, яке проведене у суді апеляційної інстанції і в якому брав участь представник позивача, а також про те, що за результатами апеляційного перегляду було частково задоволено подану Одеським обласним комунальним підприємством "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2" апеляційну скаргу, внаслідок чого позовні вимоги задоволено також частково.
Враховуючи вищевикладене, за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених Приватним підприємством "Спецпожсервис-Юг" на правничу допомогу у зв`язку з розглядом даної справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на обсяг виконаних робіт та документальне підтвердження заявником вказаних витрат, беручи до уваги також і часткове задоволення поданої відповідачем апеляційної скарги, Південно-західний апеляційний господарський суд, керуючись принципами пропорційності та верховенства права, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю, що, в свою чергу, зумовлює наявність правових підстав для часткового задоволення заяви Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" б/н від 05.03.2026 (вх.№952/26 від 05.03.2026) та, відповідно, стягнення з Одеського обласного комунального підприємства "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2" на користь позивача вказаних витрат у розмірі 12000 грн, тим більше, що, виходячи з конкретних обставин справи, зазначена сума є справедливою, розумною та не має надмірного характеру.
Керуючись статтями 129, 221, 232, 233, 244, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" б/н від 05.03.2026 (вх.№952/26 від 05.03.2026) задовольнити частково.
Стягнути з Одеського обласного комунального підприємства "Служба експлуатації цілісного майнового комплексу - адміністративного будинку №2" на користь Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" 12000 грн витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У задоволенні решти заяви Приватного підприємства "Спецпожсервис-Юг" б/н від 05.03.2026 (вх.№952/26 від 05.03.2026) відмовити.
Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з зазначенням всіх необхідних реквізитів.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 16.03.2026.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук