Справа №569/13126/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,
за участю представника позивача Маценко Н.П.,
представника відповідачів Цуняка В.Й.,
представника відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

У С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - позивач), діючи через свого представника ОСОБА_7 , звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (далі - відповідачі), в якому просить: визнати поважними причини пропуску Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління AT «Ощадбанк» строку на звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості у сумі 43 496,40 дол. США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №256 від 01 червня 2007 року, реєстровий №1505, посвідчений приватним нотаріусом Рівненською міського нотаріального округу Юган Г.І.; поновити Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління AT «Ощадбанк» строк на звернення до суду з вказаним позовом; стягнути ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління AT «Ощадбанк» заборгованість за Кредитним договором №256 від 01 червня 2007 року, що станом на 22 травня 2025 року становить 43 496,40 дол. CША, та складається з: простроченої заборгованості за основним боргом - 43 496, 40 дол. США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 01 червня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І. та зареєстрованим у реєстрі за №1505, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 80,3 кв. м, житловою площею - 50,8 кв. м, зі всіма невід`ємними її приналежностями, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною предмета іпотеки, яка встановлюється при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №256, на виконання умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 69 300,00 дол. CША, а позичальник одержала кредит, зобов`язалась належним чином його використати та повернути в сумі 69 300,00 дол. США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,7 відсотків річних, комісійні винагороди та інші платежі у порядку, на умовах та в строки, визначені Кредитним договором. Кредит надано на 120 місяців зі строком остаточного повернення не пізніше 31 травня 2017 року.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором було укладено: Договір поруки №256/1 від 01 червня 2007 року з ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Іпотечний договір від 01 червня 2007 року за №1505, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І., який укладений між банком та фізичними особами, що є іпотекодавцями та майновими поручителями, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , та відповідно до якого передано в іпотеку банку трикімнатну квартиру, загальною площею 80,3 кв. м, житловою площею 50,8 кв. м, зі всіма невід`ємними її приналежностями, що є власністю іпотекодавців та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі: 4/5 частин належить ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності; 1/5 частина предмету належить ОСОБА_4 .
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язань за Кредитним договором банк звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2010 року у справі № 2-3889/2010 позов банку задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 348,87 дол. США, що станом на 02 червня 2010 року згідно з офіційним курсом НБУ в гривневому еквіваленті становило 503 560,17 грн, в частині стягнення пені по кредиту – відмовлено, стягнуто судові витрати.
На виконання рішення судом видано виконавчий лист № 2-3889/2010 від 29 липня 2010 року, який банком неодноразово пред`являвся до примусового виконання. Черговий раз за заявою банку державним виконавцем відділу ДВС у м. Рівному 04 травня 2023 року відновлено виконавче провадження №45758356, яке на момент подачі даного позову перебуває на примусовому виконанні у відділі ДВС в м. Рівне.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2010 року у справі № 2-3889/2010 не виконано, залишок заборгованості станом на 22 травня 2025 року за Кредитним договором становить 43 496,40 дол. США.
Враховуючи, що один із іпотекодавців ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 банк направив 19 січня 2010 року на адресу Другої рівненської державної нотаріальної контори вимогу (претензію кредитора) з вимогами до спадкоємців ОСОБА_8 , щоб встановити коло осіб, до яких перейде частка у предметі іпотеки. 21 січня 2010 року банком отримано повідомлення Другої рівненської державної нотаріальної контори за вих. №56/02-14, згідно якого на підставі претензії банку заведено спадкову справу №15 щодо майна ОСОБА_8 . Також повідомлено, що на дату заведення спадкової справи спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися, а при зверненні відповідних спадкоємців за оформленням спадкового майна, кредитора буде повідомлено додатково.
У подальшому банком було надіслано запит до Другої рівненської державної нотаріальної контори щодо встановленого кола спадкоємців, у відповідь на який 15 липня 2010 року отримано повідомлення про те, що 09 липня 2010 року до нотаріальної контори звернулися спадкоємці померлого, а саме: дружина ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини від свого імені та від імені малолітньої дочки спадкодавця ОСОБА_3 ; мати ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини; батько ОСОБА_5 із заявою про відмову від спадщини.
Із заяв про прийняття спадщини від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вбачається, що окрім них, малолітньої ОСОБА_3 , батька померлого ОСОБА_5 , спадкоємцем за законом є ще дочка померлого ОСОБА_3 , від якої до нотаріальної контори заява про прийняття чи про відмову від спадщини не надходила.
Також було повідомлено, що у разі видачі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлого ОСОБА_8 кредитора буде повідомлено письмово.
В подальшому нотаріальною конторою на неодноразові запити банку надавались відповіді 27 листопада 2012 року, 21 лютого 2015 року, 16 лютого 2016 року, 22 лютого 2018 року, 16 січня 2020 року, 16 жовтня 2024 року, про те, що спадкоємці померлого ОСОБА_8 не звертались за видачею свідоцтв про право на спадщину на майно померлого.
Через відсутність визначеного кола спадкоємців та правонаступників банк був позбавлений можливості звертатися до суду із вимогами про звернення стягнення на майно, адже в об`єкті іпотеки існувала юридична невизначеність щодо складу співвласників.
У вересні 2021 року банку стало відомо про те, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2021 року відкрито провадження у справі №569/7835/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, а саме на частку квартири АДРЕСА_2 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 (по 1/15 частки за кожним із позивачів). Підставою подання такого позову стало те, що постановою державного нотаріуса Другої рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області від 26 березня 2021 року ОСОБА_2 та її дочці ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частки квартири, через відсутність у них документу про право власності на квартиру.
18 жовтня 2022 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/7835/21 визнано право власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 1/15 частці квартири АДРЕСА_2 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 . Вказане рішення набрало законної сили 01 грудня 2022 року.
Отже, з дати набрання законної сили судовим рішенням у справі №569/7835/21 визначилось остаточне коло осіб до яких перейшла частка іпотеки майнового поручителя ОСОБА_8 , і такими є: ОСОБА_4 ; ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Враховуючи невиконання позичальником своїх договірних зобов`язань позивач вважає наявним право задовольнити вимоги за рахунок звернення стягнення на предмета іпотеки, а у майнових поручителів та спадкоємців обов`язку нести відповідальність перед банком за невиконання позичальником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Оскільки право вибору способу реалізації предмета іпотеки належить позивачу, відтак позивач просить визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону.
Щодо строку звернення з позовом до суду вказує, що враховуючи, що банку не було відомо про спадкоємців померлого майнового поручителя, тому 19 січня 2010 року банк пред`явив вимогу до спадкоємців через нотаріуса. А реалізувати своє право на захист в судовому порядку у банку виникло з моменту, коли стало відомо про коло спадкоємців майнового поручителя ОСОБА_8 . Через тривалу відсутність визначеного кола спадкоємців банк був позбавлений можливості звертатися до суду із вимогами про звернення стягнення на майно, адже в об`єкті іпотеки існувала юридична невизначеність щодо складу власників предмета іпотеки та осіб, які можуть бути відповідачами за таким позовом. Оскільки остаточно про коло спадкоємців банк дізнався зі змісту рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 жовтня 2022 року у справі № 569/7835/21, яке набрало законної сили 01 грудня 2022 року, то строк позовної давності щодо звернення із позовом до іпотекодавців та спадкоємців необхідно обчислювати з цієї дати – 01 грудня 2022 року. Отже, AT «Ощадбанк» подає позов про звернення стягнення на предмет іпотеки в строки визначені ст. 257 ЦК України. Поряд з тим, якщо суд вважатиме, що банк пропустив строк на звернення до суду з цим позовом, то банк просить вважати поважними причини пропуску та поновити банку строк на звернення до суду з даним позовом з огляду на те, що у банку існували обставини, що виникли об`єктивно, незалежно від його волі, які безпосередньо ускладнювали та унеможливлювали подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (смерть одного з майнових поручителів-іпотекодавців, відсутність визначених спадкоємців та правонаступників, що спричинило юридичну невизначеність щодо складу співвласників предмету іпотеки).
11 серпня 2025 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_9 подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Також вказав, що саме ОСОБА_4 , відповідно до ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2012 року у справі №1715/7876/12 про затвердження мирової угоди отримала у спадок право власності на силовий тягач, марки «MAN», модель «TGA 01А6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричеп бортовий тентований, марки «ROFLO», модель «S3363ANF-C», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був придбаний за кредитні кошти для померлого ОСОБА_8 , у зв`язку з чим кредит повинен був погашатись з доходів від використання цього автомобіля.
28 липня 2025 року представник ОСОБА_6 ОСОБА_1 подав заяву про застосування строку позовної даності, в якій просив застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у задоволенні позову.
У заяві вказав, що з 09 липня 2010 року позивачу було відомо про коло спадкоємців ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємці ОСОБА_8 : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 є власниками 1/5 частки спірної квартири, що належала спадкодавцю, з дня відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В лютому 2010 року ПАТ «Ощадбанк» звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором №256 від 01 червня 2007 року. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2010 року у справі №2-3889/10 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Рівненського обласного управління заборгованість за Кредитним договором у розмірі 63 348,87 дол. США. Відтак банк змінив строк виконання зобов`язання з 31 травня 2017 року на 02 червня 2010 року, і з цієї дати у кредитора виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх порушених прав щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.
У лютому 2012 року, тобто в межах строку позовної давності, позивач звертався до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Натомість ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 червня 2012 року у справі №2-2784/11 позовну заяву залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 207 ЦПК України.
Лише 25 червня 2025 року позивач вдруге звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Отже, перебіг позовної давності за вимогами банку про звернення стягнення на предмет іпотеки почався не пізніше лютого 2010 року (звернення банку до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 ) та сплив на час звернення банку з позовом до іпотекодавців ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки (25 червня 2025 року).
Оскільки загальний строк позовної давності на вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки за цим Кредитним договором сплив 16 червня 2013 року відповідно позовні вимоги не можуть бути задоволені у зв`язку із спливом позовної давності, про що заявляється відповідачем.
Посилання позивача на поважність причин пропуску строку позовної давності очікуванням встановлення кола спадкоємців не заслуговує на увагу, оскільки коло спадкоємців було встановлено 09 липня 2010 року, тобто в межах шестимісячного строку на прийняття спадщини, про що повідомлено позивача, а пред`явлення у 2011 році позову про звернення стягнення на предмет іпотеки спростовує доводи позивача про свою необізнаність. Інших доказів поважності причин, які б перешкоджали позивачу захистити свої права в судовому порядку у межах позовної давності позивачем не надано.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позов підтримала, просила його задовольнити з підстав у ньому наведених.
Представник відповідачів ОСОБА_9 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.
Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з огляду на пропуск позовної давності.
Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату і місце проведення судового засідання.
Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 07 липня 2025 року ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 02 лютого 2005 року.
Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 07 липня 2025 року ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 30 жовтня 1974 року.
06 лютого 2026 року та 12 лютого 2026 року до суду повернулися не врученими судові повістки для відповідачів на 23 лютого 2026 року, де на поштових повідомленнях наявні відмітки - адресат відсутній.
Відповідно до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
За змістом частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання.
Згідно частини 4 статті 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Відповідно до частини 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Оскільки судові повістки, направлені судом відповідачам за адресою, за якою зареєстровано їх місце проживання, повернуті суду з відмітками - адресат відсутній за вказаною адресою, тому суд вважає відповідачів такими, що були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду. Про причини неявки відповідачі суд не повідомили, відзив не подали.
11 серпня 2025 року представником відповідачів ОСОБА_9 подано клопотання про виклик та допит свідка, в задоволенні якого ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2025 року відмовлено.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 01 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №256, відповідно до умов якого остання отримала у кредит у розмірі 69 300,00 дол. США на строк до 31 травня 2017 року із сплатою визначених договором процентів за користування кредитом.
На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Кредитним договором №256 від 01 червня 2007 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» укладено Договір поруки №256/1 від 01 червня 2007 року.
Також, на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Кредитним договором №256 від 01 червня 2007 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» укладено Іпотечний договір від 01 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І., зареєстрований в реєстрі за №1505, відповідно до якого передано в іпотеку банку трикімнатну квартиру, загальною площею 80,3 кв. м, житловою площею 50,8 кв. м, зі всіма невід`ємними її приналежностями, що є власністю іпотекодавців та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 14 січня 2010 року, серії НОМЕР_3 .
20 січня 2010 року Друга рівненська державна нотаріальна контора повідомленням №56102-14 поінформувала ВАТ «Державний ощадний банк України», що спадкова справа №15 на майно ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена 20 січня 2010 року на підставі претензії ВАТ «Державний ощадний банк України» вх. №20/02-14. Спадкоємці померлого до нотаріальної контори не зверталися.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2010 року в справі №2-3889/10, яке набрало законної сили 15 вересня 2010 року, позов ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Рівненського обласного управління до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Рівненського обласного управління заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 348,87 дол. США, що станом на 02 червня 2010 року згідно офіційного курсу НБУ в гривневому еквіваленті становить 503 560, 17 грн., в решті позову відмовлено.
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за Кредитним договором №256 від 01 червня 2007 року станом на 10 червня 2025 року та виписки по рахунку загальна сума боргу складає 43 496, 40 дол. США.
04 лютого 2011 року ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Рівненського обласного управління надсилав ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 вимоги про погашення заборгованості по Кредитному договору №256 від 01 червня 2007 року.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2012 року в справі №1715/7876/12 визнано мирову угоду, укладену між представником позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 ОСОБА_1 та представником відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_4 ОСОБА_10 , за якою: позивач та відповідач дають згоду на закриття провадження у справі у зв`язку з укладанням мирової угоди, на умовах: виділити частку у розмірі 1/2 частини приміщення консультативно-косметичного кабінету, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 , як набуту у спільній сумісній власності; в порядку спадкування визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину приміщення консультативно-косметичного кабінету, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; в порядку спадкування визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину приміщення консультативно-косметичного кабінету, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ; в порядку спадкування визнати за ОСОБА_4 право власності на гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , силовий тягач марки «MAN», модель «TGA 01 А», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричеп бортовий тентований марки «ROLFO», модель «S3363ANF-C», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Провадження в справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування закрито. 
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 червня 2012 року в справі №2-2784/11, яка набрала законної сили 28 червня 2012 року, позовну заяву ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.
18 лютого 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії-Рівненське обласне управління звернулося до Другої рівненської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просило надати інформацію щодо оформлення спадщини, видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно померлого ОСОБА_8 
21 лютого 2015 року Друга рівненська державна нотаріальна контора повідомленням №316/02-14 поінформувала ПАТ «Державний ощадний банк України», що станом на 21 лютого 2015 року спадкоємці із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталися.
16 лютого 2016 року Друга рівненська державна нотаріальна контора повідомленням №225/02-14 поінформувала ПАТ «Державний ощадний банк України», що згідно даних спадкової справи №15/2010, заведеної 20 січня 2010 року до майна ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявами про прийняття спадщини звернулися дружина померлого ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та від імені дочки померлого ОСОБА_3 , мати померлого ОСОБА_4 . Станом на 16 лютого 2016 року спадкоємці із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину не зверталися.
27 лютого 2018 року Друга рівненська державна нотаріальна контора повідомленням №282/02-14 поінформувала ПАТ «Державний ощадний банк України», що згідно даних спадкової справи №15/2010, заведеної 20 січня 2010 року до майна ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявами про прийняття спадщини звернулися дружина померлого ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та від імені дочки померлого ОСОБА_3 , мати померлого ОСОБА_4 . Станом на 27 лютого 2018 року спадкоємці із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину не зверталися.
16 січня 2020 року Друга рівненська державна нотаріальна контора повідомленням №115.20-07/02/1406 поінформувала ПАТ «Державний ощадний банк України», що свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не видавались.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 жовтня 2022 року в справі №569/7835/21, яке набрало законної сили 01 грудня 2022 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/15 частки квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/15 частки квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
16 жовтня 2024 року Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області повідомила Рівненське обласне управління АТ «Ощадбанк», що станом на сьогодні жодних свідоцтв про право на спадщину в межах спадкової справи №15/2010, заведеної до майна ОСОБА_8 не видавалося.
23 липня 2025 року Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області повідомила, що в матеріалах спадкової справи №15/2010, заведеної Другою рівненською державною нотаріальною конторою до майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявне повідомлення від 09 липня 2010 року за вих. №919/02-14, яким ВАТ «Державний ощадний банк України» повідомлено про факт прийняття спадкоємцями спадщини ОСОБА_8 шляхом подання нотаріусу відповідних заяв.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
За змістом положень статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою, гарантією, заставою.
Відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до частин 1-3 статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.
Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Судом встановлено, що 01 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №256, відповідно до умов якого остання отримала у кредит у розмірі 69 300,00 доларів США на строк до 31 травня 2017 року із сплатою визначених договором процентів за користування кредитом. 
На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за Кредитним договором №256 від 01 червня 2007 року між ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» укладено Договір поруки №256/1 від 01 червня 2007 року, а також між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» укладено Іпотечний договір від 01 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І., зареєстрований в реєстрі за №1505, відповідно до якого передано в іпотеку банку трикімнатну квартиру, загальною площею 80,3 кв. м, житловою площею 50,8 кв. м, зі всіма невід`ємними її приналежностями, що є власністю іпотекодавців та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_11 належним чином не виконувала своїх зобов`язань за Кредитним договором №256 від 01 червня 2007 року у зв`язку із цим банк звернувся 29 січня 2010 року до Рівненського міського суду Рівненської області з вимогою про дострокове стягнення з ОСОБА_11 заборгованості за кредитом. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2010 року в справі №2-3889/10 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі РОУ заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 348,87 дол. США. Як вказує позивач, рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2010 року у справі № 2-3889/2010 не виконано, залишок заборгованості станом на 22 травня 2025 року за Кредитним договором становить 43 496,40 дол. США.
При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер поручитель ОСОБА_8 , який одночасно був і майновим поручителем. Його спадкоємцями, які прийняли спадщину, є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Враховуючи неналежне виконання ОСОБА_2 узятих на себе зобов`язань за Кредитним договором №256 від 01 червня 2007 року, забезпеченим Іпотечним договором від 01 червня 2007 року, суд доходить висновку про те, що позивач, як іпотекодержатель, на підставі статті 33 Закону України «Про іпотеку» набув право задовольнити свої вимоги, звернувши стягнення на предмет іпотеки.
Разом з тим, позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки поза межами позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідача ОСОБА_1 , виходячи із такого.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість цивільних відносин.
Як вказано вище банк скористався своїм правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за Кредитним договором №256 від 01 червня 2007 року, звернувшись 29 січня 2010 року до суду із відповідним позовом до ОСОБА_2 , який задоволено рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 червня 2010 року в справі №2-3889/10.
Використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, банк змінив строк виконання зобов`язання з 31 травня 2017 року на січень 2010 року.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
Таким чином, з січня 2010 року у кредитора виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх порушених прав щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, проте позивач звернувся до суду із цим позовом до відповідачів лише у червні 2025 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який передбачений статтею 257 ЦК України.
Ураховуючи вищевикладене, оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено пред`явленням банком у січні 2010 року позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише у червні 2025 року, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача ОСОБА_1 .
Доводи позивача про те, що він не пропустив позовну давність, оскільки банку не було відомо про спадкоємців померлого майнового поручителя, а можливість реалізувати своє право на захист в судовому порядку у банку виникла з моменту, коли стало відомо про коло спадкоємців майнового поручителя ОСОБА_8 , зокрема зі змісту рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 жовтня 2022 року у справі № 569/7835/21, яке набрало законної сили 01 грудня 2022 року, відповідно строк позовної давності необхідно обчислювати з цієї дати – 01 грудня 2022 року, є помилковими, оскільки кредитор не позбавлений був можливості дізнатися про спадкоємців майнового поручителя після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або у межах позовної давності з січня 2010 року до січня 2013 року.
І як слідує, з позовної заяви та заяви представника відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності, до якої приєднана відповідь на адвокатський запит Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області, починаючи з 15 липня 2010 року позивачу було відомо про факт прийняття спадкоємцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщини ОСОБА_8 шляхом подання нотаріусу відповідних заяв, відповідно і про коло спадкоємців.
При цьому отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Таким чином банк не позбавлений був можливості звернутися з позовом до спадкоємців ОСОБА_8 до отримання ними свідоцтва про право на спадщину.
З огляду на викладене відсутні підстави вважати поважними причини пропущення позовної давності, оскільки жодних обставин, які б безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки судом встановлено не було. Позивачу з січня 2010 року було відомо про смерть майнового поручителя ОСОБА_8 , а з 15 липня 2010 року про коло його спадкоємців, про що вказано у позовній заяві, відповідно жодних перешкод у зверненні до суду у позивача, починаючи з 15 липня 2010 року, не існувало.
Щодо визнання позову представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_9 поряд із заявою представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_1 про застосування позовної давності, суд зазначає, що застосування позовної давності у цій справі в цілому не суперечить висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі №369/473/15-ц, відповідно до якого у спорі з декількома належними відповідачами, у яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один із таких відповідачів може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Тобто, враховуючи, що відповідачі у цій справі є боржниками щодо одного грошового зобов`язання, однієї й тієї самої кредитної заборгованості, позивачем не визначено грошовий обов`язок відповідачів як окремих суб`єктів цивільного права, застосування позовної давності до позовних вимог у цій справі не порушує норм права та відповідає усталеній судовій практиці.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
За приписами ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат визначається: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження витрат за надання правничої допомоги представником відповідача Мартиновим О.Ю. подано докази, а саме: Договір №б/н про надання правової допомоги від 16 липня 2025 року, в п. 3.1. якого вказано, що розмір гонорару, який клієнт сплачує об`єднанню за надану в межах цього Договору правову допомогу у всіх судових засіданнях та інстанціях є фіксованим і становить 16 000 грн 00 коп., який сплачується клієнтом об`єднанню у готівковій або безготівковій формі на підставі виставленого рахунку; Акт приймання-передачі наданих послуг від 28 липня 2025 року згідно вказаного Договору; Рахунок-фактуру №1/28 від 28 липня 2025 року; квитанцію до прибуткового касового ордера №1/28 від 28 липня 2025 року.
Таким чином, стороною відповідача підтверджено понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 грн 00 коп.
При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року у справі № 726/1142/22.
Разом з цим під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).
У частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, час, витрачений адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для її виконання фахівцем у галузі права, з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги критерій розумності розміру судових витрат, суд вважає, що сума 16 000 грн 00 коп. є завищеною, а відтак, доходить висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 3 000 грн 00 коп., що за даних обставин справи буде справедливим відшкодуванням таких.
Відтак, з позивача на користь відповідача ОСОБА_6 слід стягнути судові витрати у розмірі 3 000 грн 00 коп.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_6 судові витрати у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Рівненського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», місцезнаходження: вул. С. Петлюри, буд. 16, м. Рівне, код ЄДРПОУ 09333401.
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Відповідач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .
Відповідач - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 .
Повне судове рішення складено 02 березня 2026 року.

Суддя О.О. Першко