ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року

м. Київ

справа № 761/20926/24
провадження № 61-2309св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року у складі судді Притули Н. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва») про відшкодування моральної шкоди, стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, у якому просив: стягнути з відповідача на свою користь 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, невідшкодовані збитки у розмірі 45 413,56 грн, інфляційні втрати у розмірі 34 631,84 грн та 3 % річних у розмірі 7 241,27 грн від повної суми збитків.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 19 липня 2021 року приблизно о 12 год 00 хв на автомобіль «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві власності, впало дерево.
Згідно зі звітом № 365/07-21 складеним 09 серпня 2021 року ТОВ «Клевер» вартість відновлювального ремонту вищевказаного автомобіля, без врахування фізичного зносу, складає 84 340,03 грн, вартість матеріального збитку (з ПДВ) складає 38 926,47 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 року (справа № 761/20926/24) стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 84 340, 03 грн.
Як зазначав позивач, в цій частині рішення суду першої інстанції скасовано постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року та стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 38 926,47 грн.
На виконання рішення 17 квітня 2024 року відповідач перерахував йому грошові кошти в сумі 51 043,53 грн.
Однак, відповідачем не відшкодовано збитки у повному обсязі, а саме в сумі 84 340,03 грн згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, а різниця у вигляді невідшкодованих збитків складає 45 413,56 грн (84 340,03 - 38 926,47), що має бути стягнута з відповідача.
Оскільки відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі відшкодував позивачу збитки, на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України має бути стягнуто з відповідача на користь позивача 3 % річних в розмірі 7 241,27 грн та інфляційні втрати в розмірі 34 631,84 грн, які нараховані на повну суму збитків.
Також позивач зазначав, що внаслідок пошкодження його автомобіля він був позбавлений можливості ним користуватися, що призвело до сильних душевних страждань та зміни планів, у зв`язку з чим йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінив у 10 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року, заяву КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про закриття провадження у цій справі в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення збитків задоволено. 

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» в частині вимог про стягнення збитків в розмірі 45 413,56 грн.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що частина вимог, заявлених ОСОБА_1 , в цій справі вже була вирішена судом, а саме про стягнення збитків в розмірі 45 413,56 грн, і з цього приводу вже є рішення суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що набрало законної сили (справа №761/644/22), тому слід закрити на підставі пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У лютому 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявник вважає, що суди дійшли помилкового висновку про те, що наявні підстави для закриття провадження у цій справі в частині вимоги про стягнення невідшкодованих збитків, оскільки така вимога не була предметом розгляду у справі № 761/644/22.

Судами не взято до уваги, що ОСОБА_1 у цій справі надано додаткові докази на підтвердження невідшкодованих збитків, що є іншими підставами позову, ніж у справі № 761/644/22.

Станом на момент розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надходило.

Рух справи у суді касаційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 25 лютого 2025 року касаційна скарга ОСОБА_1 передана на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.
Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2025 року (після усунення заявником недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 (з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України), витребувано з суду першої інстанції матеріали справи № 761/20926/24 та встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
У липні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 761/20926/24.
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль Subaru Forester, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

19 липня 2021 року приблизно о 12 год 00 хв внаслідок падіння дерева був пошкоджений автомобіль Subaru Forester, за адресою: вул. Академіка Щусєва, 44, м. Київ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно з копією звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 09 серпня 2021 року № 365/07-21 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Subaru Forester, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 84 340,03 грн, вартість майнового збитку з урахуванням ПДВ - 38 926,47 грн.

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» про стягнення збитків, завданих йому внаслідок падіння дерева (справа № 761/644/22).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 року у справі № 761/644/22 стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 84 340,03 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 7 500,00 грн та судовий збір в розмірі 908,00 грн, а всього 92 748,03 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 року в частині стягнення з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 майнових збитків та відмови у стягненні судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 38 926,47 грн, витрати на послуги евакуатора в розмірі 770,00 грн, витрати на проведення незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку в розмірі 2 500,00 грн, витрати за отримання довідки про стан погодних умов в розмірі 254,40 грн, а також змінено рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 року в частині стягнення з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 судового збору, зменшивши його з 908,00 грн до 438,65 грн, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19).

Необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19 (провадження № 61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20 (провадження № 61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21 (провадження № 61-13906св21), від 19 січня 2022 року у справі № 766/4505/20 (провадження № 61-14440св21) та інших.

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, не спростовано матеріалами справи та позивачем те, що в провадженні Шевченківського районного суду міста Києва знаходилась цивільна справа № 761/644/22 за позовом ОСОБА_1  до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс-Газ» про відшкодування майнової шкоди,

Звертаючись у січні 2022 року до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що в результаті спільної бездіяльності відповідачів, на його автомобіль впало дерево, чим завдано майнової шкоди, тому просив стягнути солідарно з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», ТОВ «Імпульс Газ» збитки в сумі 87 864,43 грн, з яких: 84 340,03 грн - реальна вартість втраченого майна; 2 500,00 грн - незалежна оцінка визначення вартості матеріального збитку; 254,40 грн - довідка про стан погодних умов; 770,00 грн - послуги евакуатора.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року у справі № 761/644/22 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 січня 2023 року в частині стягнення з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 майнових збитків скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» на користь ОСОБА_1 майнові збитки в розмірі 38 926,47 грн, витрати на послуги евакуатора в розмірі 770,00 грн, витрати на проведення незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку в розмірі 2 500,00 грн, витрати за отримання довідки про стан погодних умов в розмірі 254,40 грн.

Крім того, у вказаній постанові встановлено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» вартості ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), оскільки позивач, реалізуючи свої процесуальні права на власний розсуд, не надав належних і допустимих доказів використання під час ремонту автомобіля нових вузлів, деталей та комплектуючих частин, а відповідач такі обставини в суді першої інстанції заперечував.

Отже, предметом спору у справі № 761/644/22 є вимога ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у сумі 87 864,43 грн, завданої внаслідок падіння дерева на його автомобіль.

Із тексту позовної заяви у справі, яка переглядається, вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»: 10 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди; 7 241,27 грн 3 % річних; 34 631,84 грн - інфляційні втрати та 45 413,56 грн - невідшкодовані збитки. Підставою звернення до суду з цим позовом є та сама подія 19 липня 2021 року, внаслідок якої автомобіль позивача зазнав ушкоджень. Зокрема, право на стягнення невідшкодованих збитків ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що на виконання рішення у справі № 761/644/22 відповідач перерахував йому грошові кошти в сумі 51 043,53 грн. Однак, відповідачем не відшкодовано збитки у повному обсязі, а саме в сумі 84 340,03 грн.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про те, що позивач звернувся до суду із аналогічною позовною вимогою в частині стягнення з відповідача збитків в розмірі 45 413,56 грн, і по якій раніше, а саме 21 лютого 2024 року вже прийнято постанову Київським апеляційним судом, яка набрала законної сили, у справі № 761/644/22.

Таким чином, в зазначеній вище частині вимог є таке, що набрало законної сили, рішення у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет, і з тих самих підстав, відтак суди попередніх інстанцій дійшли мотивованого висновку про закриття провадження в зазначеній частині позовних вимог.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційної скарги спростовуються матеріалами справи, змістом оскаржуваних судових рішень, зводяться до незгоди з висновками судів, переоцінки доказів у справі, що в силу приписів статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, чи ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм процесуального права і незгоді з ухваленими судовим рішенням в частині повернення позовної заяви третьої особи без розгляду.

ЄСПЛ вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані рішення судів - без змін.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. Витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. Ю. Гулейков	
	  	
	Р. А. Лідовець	
	  	
	Д. Д. Луспеник