УКРАЇНА
Романівський районний суд Житомирської області
290/1224/25
2/290/130/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
26 лютого 2026 року	селище Романів	

Вступна частина
Романівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Шакалова А.В.,
за участю секретаря судового засідання Кліменчук С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,
до Романівської селищної ради, ЄДРПОУ 04345185, вул. С. Лялевича, 2, селище Романів, Житомирського району, Житомирської області, 13001,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області ЄДРПОУ 39765513, вул. Довженка, 45, м. Житомир, 10002, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

Описова частина

Позивач звернулася до суду з позовом, зазначивши, що ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом після смерті свого діда — ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання якого було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до довідки про склад сім`ї від 06.11.2017 року №5844. У Романівській нотаріальній конторі заведено спадкову справу №58/2018.

ОСОБА_2 був спадкоємцем за законом після смерті своєї дружини — ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Відомості про інших спадкоємців у спадковій справі відсутні.

У 2025 році ОСОБА_1 дізналася, що померлій ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) та майновий пай. Було знайдено свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП серії НОМЕР_2 від 30.07.2001 року.

Відповідно до експертного висновку №056/1887-ф від 16.09.2025 року, українські записи прізвища « ОСОБА_4 » (у свідоцтві про смерть) та « ОСОБА_5 » (у свідоцтві про право власності на майновий пай) є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок фонетичних варіантів при міжмовному перетворенні.

Згідно з протоколом №2 від 18.05.1995 року засідання правління асоціації пайовиків «Прогрес» ОСОБА_3 прийнято до членів асоціації з 18.05.1995 року.

Відповідно до архівної довідки, рішень про звільнення ОСОБА_6 за період 1996–2001 років не виявлено.

Позивачка зазначає, що за життя ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) не було реалізовано, а її чоловік, ОСОБА_2 , прийнявши спадщину, також не оформив це право.

Постановою державного нотаріуса від 29.10.2025 №459/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує належність земельної частки (паю) спадкодавцю.

Мотивувальна частина 

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . ОСОБА_2 прийняв спадщину після її смерті. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач є спадкоємицею за законом після його смерті.

ОСОБА_3 була членом СГАП «Прогрес», включена до списку пайовиків під №126, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю серії ЖТ-07-02-000014 від 25.01.1996 року.

З довідки ГУ Держгеокадастру встановлено, що площа земельної частки (паю) становить 5,05 умовних кадастрових гектарів.

Відповідно до Указу Президента України №720/95 право на земельну частку (пай) виникає у члена КСП з моменту видачі державного акта на право колективної власності на землю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року визначено, що член КСП, включений до списку, набуває право на пай з дня видачі державного акта незалежно від отримання сертифіката.

Отже, право на пай у ОСОБА_3 виникло 25.01.1996 року.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України право на пай входить до складу спадщини та переходить до спадкоємців.

Оскільки право на пай увійшло до спадщини після смерті ОСОБА_3 , перейшло до ОСОБА_2 , а після його смерті — до позивача, воно підлягає судовому захисту.

Відповідно до статті 392 ЦК України у разі втрати документа право може бути визнане судом.

Позасудовий порядок оформлення права відсутній.

Докази у справі є належними, допустимими, достовірними та достатніми у сукупності. Спростувань від відповідача не надано.

Законодавство, що регулює спірні правовідносини.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно ст. 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 5 цього Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

За правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд.X "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Висновок суду
Сукупність юридичних фактів підтверджена, наявність членства; включення до списку; виникнення права; спадковий перехід; відсутність іншого способу захисту, отже, позов підлягаєзадоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, ст. 392 ст. 1216, 1218, 1220 ЦК. ЦК України,

Резолютивна частина
Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) члена СГАП «Прогрес» (селище Романів, Житомирського району) розміром 5,05 умовних кадастрових гектарів, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 . 

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Суддя	Андрій ШАКАЛОВ