ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
03 березня 2026 року 	Справа № 280/11170/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження позов Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ЄДРПОУ 44118663) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу, -
ВСТАНОВИВ:
18 грудня 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі – позивач) до ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення податкового боргу, відповідно до якої позивач просить суд: 
стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , Р.Н.О.К.П.П. 2818418659, АДРЕСА_2 ) податковий борг у сумі 20 967,72 грн. (двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят сім грн. 72 коп.) по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які с власниками об`єктів житлової нерухомості, які зарахувати: р/р UA328999980314040617000008479: отримувач - ГУК у Запорізький області/ТГ м. Запоріжжя, код отримувача - 37941997, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП) МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 18010200.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви за платником податків рахується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 20 967,72 грн. Вжиті позивачем заходи до погашення боргу не призвели. У зв`язку з не сплатою відповідачем податкового боргу позивач звернувся до суду для його стягнення у судовому порядку.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання. 
07 січня 2026 року відповідачем засобами системи «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву. Відповідач не погоджується з позовними вимогами Головного управління ДПС у Запорізькій області та вважаю їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. У поданій позовній заяві позивач не зазначив податковий (звітний) період, за який просить стягнути податковий борг у розмірі 20 900 грн. Відсутність інформації про рік (роки), за який нібито нараховано податковий борг: позбавляє відповідача можливості належним чином реалізувати право на захист; унеможливлює перевірку правильності застосування ставок податку; перешкоджає суду встановити фактичні обставини справи. Рішенням Запорізької міської ради від 17.12.2025 № 89 «Про внесення змін до Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» внесено зміни до місцевого нормативного акта, що регулює порядок та ставки оподаткування на території м. Запоріжжя. Разом із тим, у позовній заяві позивач не зазначив і не надав суду відповідного рішення Запорізької міської ради. Позивач не надав суду належних і допустимих доказів: виникнення податкового боргу у конкретному податковому періоді; застосування відповідної ставки податку; чинності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого здійснено нарахування. Відповідач зазначає, що на даний час проживаю в Німеччині разом зі своєю багатодітною сім`єю (з березня 2022 року) та просить суд звернути увагу, чи було враховано пільги, як багатодітній сім`ї, під час нарахування податкового зобов`язання у цій справі. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду від 19.01.2026 витребувано від Головного управління ДПС у Запорізькій області довідку про наявність/відсутність боргу у платника податків.
20 січня 2026 року на адресу суду надійшли витребувані судом документи.
Згідно з положеннями статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що відповідно до інформації про наявність/відсутність заборгованості з ЄСВ/податкового боргу у платника по Україні в цілому станом на 28.10.2025 № 17272-13 ОСОБА_1 має заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 20 967,72 грн. 
Податковий борг виник внаслідок винесення:
податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 0362003-2419-0806-UA23060070000082704 від 10.06.2024 на суму зобов`язання за 2023 рік у розмірі 1 774,40 грн. Податкове повідомлення-рішення направлялося на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, але поштове відправлення було повернуто контролюючому органу не врученим оператором поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання»;
податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 0362004-2419-0806-UA23060070000082704 від 10.06.2024 на суму зобов`язання за 2023 рік у розмірі 8 405,58 грн. Податкове повідомлення-рішення направлялося на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, але поштове відправлення було повернуто контролюючому органу не врученим оператором поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання»;
податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 0304026-2411-0829-UA23060070000082704 від 21.03.2025 на суму зобов`язання за 2024 рік у розмірі 1 880,34 грн. Податкове повідомлення-рішення направлялося на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, але поштове відправлення було повернуто контролюючому органу не врученим оператором поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання»;
податкового повідомлення-рішення форми «Ф» № 0304027-2411-0829-UA23060070000082704 від 21.03.2025 на суму зобов`язання за 2024 рік у розмірі 8 907,40 грн. Податкове повідомлення-рішення направлялося на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, але поштове відправлення було повернуто контролюючому органу не врученим оператором поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Зобов`язання визначені податковими повідомленнями - рішеннями у визначені законодавством строки до бюджету не сплачено.
Податковим органом було складено та направлено відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання засобами поштового зв`язку податкову вимогу форми «Ф» від 07.10.2024 № 0007460-1305-0801, яка була повернута контролюючому органу не врученим оператором поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».
Доказів оскарження податкових повідомлень-рішень форми «Ф» № 0362003-2419-0806-UA23060070000082704 від 10.06.2024, № 0362004-2419-0806-UA23060070000082704 від 10.06.2024, № 0304026-2411-0829-UA23060070000082704 від 21.03.2025, № 0304027-2411-0829-UA23060070000082704 від 21.03.2025 та податкової вимоги форми «Ф» від 07.10.2024 № 0007460-1305-0801 матеріали справи не містять.
У зв`язку із не сплатою відповідачем податкових зобов`язань позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.
Суд, оцінивши повідомлені сторонами справи обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Підпунктом 14.1 статті 14 ПК України визначені поняття, що у цьому Кодексі вживаються в такому значенні:
- грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України);
- податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України);
- податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України);
- пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки (п.п. 14.1.162 п. 14.1 ст. 14 ПК України);
- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Відповідно до п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.
Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Підстави припинення податкового обов`язку, крім його виконання, визначені пунктом 37.3. статті 37 Податкового кодексу України. Згідно пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 38.2. статті 38 Податкового кодексу України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платники податків і зборів зобов`язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
За змістом підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (підпункт 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України).
Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (підпункт 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України).
Пунктом 54.1 статті 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Пунктом 57.3 статті 57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем узгодження.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Згідно пункту 59.4 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
Частиною 3 статті 73 КАС України визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд зазначає, що під час вирішення спору про стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.
Відповідно до пункту 42.1 статті 42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу, і відображатися в електронному кабінеті.
Пунктом 42.2 тієї ж статті встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
В силу 42.5 статті 42 того ж кодексу у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
У зв`язку із не сплатою податкового боргу, позивачем сформовано та направлено на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ф» від 07.10.2024 № 0007460-1305-0801, яка була повернута податковому органу, але вважається врученою відповідачу належним чином.
Вжиті контролюючим органом заходи не призвели до погашення податкового боргу, доказів добровільної сплати заборгованості відповідачем суду не надано.
Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Згідно з пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Згідно з приписами пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Верховний Суд у постанові від 08.08.2018 у справі № 812/41/17 наголосив, що юридичним фактом, з настанням якого контролюючий орган набуває право на примусове стягнення податкового боргу, є сукупність умов: належне направлення податкової вимоги платнику та сплив встановленого строку для добровільного погашення боргу.
У постанові Великої Палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.03.2023 у справі № 440/11471/21 та постанові Верховного Суду від 09.07.2025 у справі № 160/11473/24 сформульовано, що для звернення до суду із вимогами про стягнення боргу/надання дозволу на його погашення за рахунок майна необхідна сукупність таких умов: наявність у платника податків боргу, що базується на узгоджених грошових зобов`язаннях; вжиття контролюючим органом передбачених законом заходів для добровільного погашення (податкова вимога, дотримання строків тощо); дотримання процедури стягнення, передбаченої главою 9 розділу II ПК України.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що сума узгодженого грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 20 967,72 грн., є податковим боргом відповідача, який ним не сплачено.
Податковий борг відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи податковою вимогою форми «Ф» від 07.10.2024 № 0007460-1305-0801, податковими повідомленнями-рішеннями форми «Ф» № 0362003-2419-0806-UA23060070000082704 від 10.06.2024, № 0362004-2419-0806-UA23060070000082704 від 10.06.2024, № 0304026-2411-0829-UA23060070000082704 від 21.03.2025, № 0304027-2411-0829-UA23060070000082704 від 21.03.2025, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту, довідкою про заборгованість, інформацією про наявність/відсутність заборгованості з ЄСВ/податкового боргу у платника по Україні в цілому станом на 28.10.2025 № 17272-13, витягом з інтегрованої картки платника, розрахунком боргу.
При цьому суд відхиляє доводи відзиву щодо відсутності в позовній заяві податкового періоду, оскільки, вони спростовуються як змістом позовної заяви (стор.2) так і податковими повідомленнями-рішеннями форми «Ф» № 0362003-2419-0806-UA23060070000082704 від 10.06.2024, № 0362004-2419-0806-UA23060070000082704 від 10.06.2024, № 0304026-2411-0829-UA23060070000082704 від 21.03.2025, № 0304027-2411-0829-UA23060070000082704 від 21.03.2025.
Також, суд наголошує на тому, що у межах розгляду справи про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових (податкових) зобов`язань, наявність правових підстав для нарахування грошового (податкового) зобов`язання має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження податкового повідомлення-рішення. Саме такий спосіб захисту прав платника податків визначений положеннями статей 55, 56 Податкового кодексу України.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 817/4186/13-а, від 21.08.2019 у справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 у справі №804/8630/16, від 12.07.2022 у справі № 160/7345/20, від 03.02.2022 № 560/4343/19, від 15.06.2023 у справі №160/13436/22 та інших.
Однак, доказів оскарження податкової вимоги форми «Ф» від 07.10.2024 № 0007460-1305-0801, податкових повідомлень-рішень форми «Ф» № 0362003-2419-0806-UA23060070000082704 від 10.06.2024, № 0362004-2419-0806-UA23060070000082704 від 10.06.2024, № 0304026-2411-0829-UA23060070000082704 від 21.03.2025, № 0304027-2411-0829-UA23060070000082704 від 21.03.2025 відповідачем до суду не надано. Відтак, податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 20 967,72 грн, є узгодженими та набули статусу податкового боргу.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням відсутності відзиву та доказів сплати, з огляду на наявність боргу, суд доходить висновку, що позов Головного управління ДПС у Запорізькій області про стягнення податкового боргу підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Такі витрати позивач у даній справі не поніс.
Отже, підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позовну заяву Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ЄДРПОУ 44118663) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу, – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , Р.Н.О.К.П.П. 2818418659, АДРЕСА_2 ) податковий борг у сумі 20 967,72 грн. (двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят сім грн. 72 коп.) по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які с власниками об`єктів житлової нерухомості, які зарахувати: р/р UA328999980314040617000008479: отримувач - ГУК у Запорізький області/ТГ м. Запоріжжя, код отримувача - 37941997, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП) МФО 899998, код класифікації доходів бюджету 18010200.
Розподіл судових витрат не проводиться.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 03 березня 2026 року.

Суддя О.О. Артоуз