Справа № 420/38967/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вичинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі -відповідач), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 відносно стану здоров`я солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 направити солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Військово-лікарську комісію з метою визначення індивідуальних обмежень придатності до військової служби.
Ухвалою суду від 24.11.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу надано час для усунення недоліків шляхом надання до суду: уточненої позовної заяви, в якій конкретизувати позовні вимоги, зазначивши в чому саме полягає оскаржувана бездіяльність відповідача щодо стану здоров`я позивача; додатків до позовної заяви у належній якості.
04.12.2025 року до Одеського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позову. Також разом з вказаною заявою до суду надано копії додатків до позовної заяви у належній якості.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач був визнаний придатним до військової служби в усіх родах військ та мобілізований до військової частини НОМЕР_1 і направлений до навчального центру, розташованого у АДРЕСА_1 . Під час несення служби у навчальному центрі відповідача стан здоров`я позивача різко погіршився, через що він майже систематично направлявся на обстеження. 29.10.2025р. згідно консультаційного висновку хірурга КНП “Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування” БМР позивачу було рекомендовано оперативне лікування пупкової грижі, а згідно УЗД рекомендовано повторне обстеження після підготовки для уточнення діагнозу стану нирок. 31.10.2025р. згідно дослідження венозної крові у позивача глюкоза крові становила 8,8 ммоль/л, що є доказом цукрового діабету, а згідно УЗД діагностовано захворювання підшлункової залози. 11.11.2025р. у ВМКЦ Центрального регіону за наслідком амбулаторного обстеження позивача був встановлений хронічний простатит в стадії нестійкої ремісії з рекомендаціями лікування під наглядом лікаря частини, якого в умовах проходження служби досягти майже неможливо, окрім чого і згідно панорамного знімку щелеп стоматологом було рекомендовано оперативне лікування в умовах стаціонару, що також не було забезпечено, тоді як захворювання зубів позбавляє позивача можливості приймати їжу. 13.11.2025р. за результатами аналізу крові у КНП “Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування” БМР у позивача був встановлений глікований гемоглобін на рівні 9, що свідчить про хворобу на цукровий діабет. Не зважаючи на викладене, позивача не направили на повторний огляд ВЛК для встановлення придатності до проходження військової служби в усіх, без виключення, родах військ. При наявності медичних висновків про певні фізичні вади позивача, підтверджені вже під час його перебування у навчальному центрі, відповідач не вчинив жодних дій, передбачених чинним законодавством, для визначення придатності позивача до конкретного місця служби.
10.11.2025р. на адресу відповідача був спрямований адвокатський запит для отримання наступної інформації: « 1. Які заходи медичного реагування були застосовані відносно військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 по факту виявлених фізичних вад. 2. Чи був направлений військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 на медичний огляд ВЛК щодо встановлення придатності до військової служби.». На вказаний адвокатський запит відповіді не надійшло, а позивача так і не було направлено на повторний огляд ВЛК.
Позивач вказує, що у зв`язку із призовом на військову службу та зарахуванням до особового складу відповідача він набув статусу військовослужбовця, а тому позбавлений можливості самостійно отримати направлення на ВЛК через мобільний застосунок Резерв+, а також вирішувати питання щодо стану свого здоров`я та обрання медичної установи для обстеження і лікування, одночасно із чим для нього проходження служби у навчальному центрі вже є надмірними перевантаженнями, які погіршують його фізичний стан, з огляду на що подальше проходження служби без визначення індивідуальних обмежень може призвести до негативних і незворотних наслідків.
Також позивач зазначає, що нормами ст. 233 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України врегульовано, що збереження і зміцнення здоров`я, фізичний розвиток військовослужбовців — важлива і невід`ємна частина їх підготовки до виконання військового обов`язку. Піклування командира (начальника) про здоров`я підлеглих є одним з основних його обов`язків у діяльності щодо забезпечення постійної бойової готовності військової частини (підрозділу). Тому, на думку позивача, бездіяльність відповідача, яка полягає у повному ігнорування стану його здоров`я та його фізичних можливостей щодо повної придатності до проходження військової служби, суперечить нормам ст. 3 Конституції України, положенням ст. 233 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та є протиправною, що у свою чергу стало підставою звернення позивача до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою від 09.12.2025 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/38964/25 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України. 
Суд зазначає, що копія ухвали про відкриття провадження у справі від 09.12.2025 року та копія позовної заяви з додатками були надіслані та доставлені відповідачу в його електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд».
Однак, ні у визначений судом строк, ні станом на дату вирішення даної адміністративної справи відзиву на позовну заяву чи обґрунтованого клопотання про продовження строку для його подання до суду не надано.
Частиною 4 статті 159 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .
Військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я позивача видано:
- направлення №1145 від 29.10.2025 року на обстеженя (лікування) до лікаря хірурга;
- направлення №1145 від 29.10.2025 року на обстеженя (лікування) до лікаря ендокринолога (Діагноз: цукровий діабет);
- - направлення №1133 від 01.11.2025 року на обстеженя до лікаря уролога;
- направлення №1134 від 11.11.2025 року на обстеженя (лікування) до лікаря стоматолога;
- направлення №1146 від 13.11.2025 року на обстеженя (лікування) до лікаря стоматолога.
29.10.2025 року позивачу поведено ультразвукове дослідження № 1404 в КНП «Бершадська ОЛІЛ» (нирок).
Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста (спеціальність хірург) від 29.10.2025 року, виданого КНП “Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування” Бершадської міської ради, позивачу встановлено діагноз: Пупочна грижа невеликих розмірів та надано рекомендації: оперативне лікування.
31.10.2025 року позивачу поведено ультразвукове дослідження №1411 в КНП «Бершадська ОЛІЛ» (печінки, жовчного міхура, підшлункової залози, селезінки).
03.11.2025 року позивачу проведено аналіз крові в КНП «Бершадська ОЛІЛ».
Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста (спеціальність ендокринологія) від 03.11.2025 року, виданого КНП “Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування” Бершадської міської ради, позивачу встановлено діагноз: Е11.9 Цукровий діабет 2 тип в стадії декомпенсації та надано рекомендації: дієта; приймання медичних препаратів; контроль глюкози в крові; консультація окуліста, невролога, хірурга 1 раз на рік по показах; наглід лікаря ЗПСМ; стаціонарне обстеження та лікування в плановому порядку.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 1006814 від 11.11.2025 року, виданої Військово-медичним клінічним центром Центрального регіону, позивачу проведено 11.11.2025 року огляд у лікаря уролога, встановлено діагноз: N 41.1 – Хронічний простатит (опис діагнозу: Хронічний простатит в стадії нестійкої ремісії) та надано рекомендації: лікування під наглядом лікаря частини, а саме: лікування медичними препаратами; УЗД нирок, простати, сечового міхура через 6 місяців; повторний огляд уролога через 6 місяців.
Також в наданій позивачем медичній документації наявний запис лікаря стоматолога ВМКЦ ЦР від 11.11.2025 року: «Порожнина рота потребує санації».
10.11.2025 року представник позивача звернулася до військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом про надання інформації: « 1. Які заходи медичного реагування були застосовані відносно військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 по факту виявлених фізичних вад. 2. Чи був направлений військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 на медичний огляд ВЛК щодо встановлення придатності до військової служби.». 
Як вказує позивач в позові, на вказаний адвокатський запит відповіді не надійшло.
Позивач уважає приправною бездіяльність відповідача, яка полягає у повному ігнорування стану його здоров`я та його фізичних можливостей щодо повної придатності до проходження військової служби та направленні на повторний огляд ВЛК для встановлення придатності до проходження військової служби в усіх, без виключення, родах військ, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою.
Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Частинами першою-третьою статті 1 Закону № 2232-XII передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (частина шоста 6статті 2 Закону № 2232-ХІІ).
Громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України (частина 13 статті 2 Закону № 2232-XI).
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частини 14 статті 2 Закону №2232-ХІ).
За змістом статті 3 цього Закону правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «;Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За змістом абзацу 13 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно з частиною 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.
Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці, резервісти під час служби у військовому резерві щорічно проходять медичний огляд, стосовно них проводяться лікувально-профілактичні заходи.
У разі відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я, відповідних відділень або ліжко-місць чи спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога військовослужбовцям надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок програми державних гарантій медичного обслуговування населення або інших бюджетних програм, розпорядниками яких є органи управління такими закладами. Військовослужбовці під час лікування у закладах охорони здоров`я всіх форм власності та підпорядкування забезпечуються покращеним харчуванням відповідно до норм, які застосовуються у військово-медичних закладах, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за №1109/15800 (далі - Положення №402).
Відповідно до пункту 1.2. глави 1 розділу І Положення №402 Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби, служби у військовому резерві військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це:
медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби.
Серед основних завдань військово-лікарської експертизи, згідно з пунктом 1.3. глави 1 розділу І Положення №402, є: аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я; визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть; визначення ступеня придатності військовослужбовців до військової служби у зв`язку з їх звільненням.
Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, що станом на час виникнення спірних правовідносин позивач є військовослужбовцем, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 і направлений до навчального центру, розташованому у АДРЕСА_1 .
Медичний огляд військовослужбовців регламентується положеннями глави 6 розділу ІI Положення №402.
Згідно з пунктом 6.1 глави 6 розділу ІІ Положення №402 направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, слідчим, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.
Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.
Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454.
Відповідно до пункту 6.9. глави 6 розділу II Положення №402 при медичному огляді військовослужбовців метод індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби повинен застосовуватись у кожному випадку. ВЛК враховує їх вік, освіту, військовий фах, підготовку, досвід, фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби, думку командування і начальника медичної служби військової частини, викладені у службовій та медичній характеристиках, та можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, яка найбільше відповідає стану його здоров`я.
Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії). Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби (пункт 6.10. глави 6 розділу II Положення №402).
За змістом статей 12 - 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Згідно з пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Згідно ст. 254-256 Статуту внутрішньоі? служби Зброи?них Сил Украі?ни: 
Віи?ськовослужбовці зобов`язані негаи?но повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, якии? зобов`язании? направити хворого до медичного пункту частини. 
Амбулаторнии? прии?ом проводиться в медичному пункті віи?ськовоі? частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня віи?ськовоі? частини. 
Віи?ськовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негаи?но, у будь-якии? час доби. 
Віи?ськовослужбовці строковоі? віи?ськовоі? служби направляються до медичного пункту частини черговим роти під командою інструктора з тактичноі? медицини роти або старшого, призначеного з числа хворих. Книга запису хворих (згідно з додатком 14 до цього Статуту) за підписом головного сержанта роти подається черговому медичного пункту не пізніше ніж за 2 години до початку амбулаторного прии?ому. Черговии? медичного пункту контролює прибуття до медичного пункту всіх віи?ськовослужбовців, занесених до книги запису хворих. 
Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування. 
Згідно ст. 260 Статуту внутрішньоі? служби Зброи?них Сил Украі?ни: 
На стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням віи?ськовоі? частини віи?ськовослужбовці направляються в порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я за висновком лікаря віи?ськовоі? частини, а для надання допомоги у разі виникнення невідкладного стану за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичноі? служби і черговому віи?ськовоі? частини. За необхідності, з огляду на стан здоров`я віи?ськовослужбовця, хворі доставляються до лікувальних закладів у супроводі медичного працівника (фельдшера, санітарного інструктора тощо). 
Таким чином, спеціальними законодавчими нормами, що регламентують порядок здійснення медичного огляду військовослужбовців, передбачено, що направлення на такий огляд здійснюється прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище. При цьому, прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби. Наведені положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав.
Предметом позову є бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 відносно стану здоров`я солдата ОСОБА_1 .
Ухвалою від 24.11.2025 року суд запропонував позивачу конкретизувати позовні вимоги, зазначивши в чому саме полягає оскаржувана бездіяльність відповідача щодо стану здоров`я позивача.
В уточненій позовній заяві позивач зазначив, що бездіяльність відповідача полягає у повному ігнорування стану його здоров`я та його фізичних можливостей щодо повної придатності до проходження військової служби.
Водночас, судом встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_1 на ім`я позивача видано:
- направлення №1145 від 29.10.2025 року на обстеженя (лікування) до лікаря хірурга;
- направлення №1145 від 29.10.2025 року на обстеженя (лікування) до лікаря ендокринолога (Діагноз: цукровий діабет);
- - направлення №1133 від 01.11.2025 року на обстеженя до лікаря уролога;
- направлення №1134 від 11.11.2025 року на обстеженя (лікування) до лікаря стоматолога;
- направлення №1146 від 13.11.2025 року на обстеженя (лікування) до лікаря стоматолога.
29.10.2025 року позивачу поведено ультразвукове дослідження № 1404 в КНП «Бершадська ОЛІЛ» (нирок).
Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста (спеціальність хірург) від 29.10.2025 року, виданого КНП “Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування” Бершадської міської ради, позивачу встановлено діагноз: Пупочна грижа невеликих розмірів та надано рекомендації: оперативне лікування.
31.10.2025 року позивачу поведено ультразвукове дослідження №1411 в КНП «Бершадська ОЛІЛ» (печінки, жовчного міхура, підшлункової залози, селезінки).
03.11.2025 року позивачу проведено аналіз крові в КНП «Бершадська ОЛІЛ».
Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста (спеціальність ендокринологія) від 03.11.2025 року, виданого КНП “Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування” Бершадської міської ради, позивачу встановлено діагноз: Е11.9 Цукровий діабет 2 тип в стадії декомпенсації та надано рекомендації: дієта; приймання медичних препаратів; контроль глюкози в крові; консультація окуліста, невролога, хірурга 1 раз на рік по показах; наглід лікаря ЗПСМ; стаціонарне обстеження та лікування в плановому порядку.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 1006814 від 11.11.2025 року, виданої Військово-медичним клінічним центром Центрального регіону, позивачу проведено 11.11.2025 року огляд у лікаря уролога, встановлено діагноз: N 41.1 – Хронічний простатит (опис діагнозу: Хронічний простатит в стадії нестійкої ремісії) та надано рекомендації: лікування під наглядом лікаря частини, а саме: лікування медичними препаратами; УЗД нирок, простати, сечового міхура через 6 місяців; повторний огляд уролога через 6 місяців.
Також в наданій позивачем медичній документації наявний запис лікаря стоматолога ВМКЦ ЦР від 11.11.2025 року: «Порожнина рота потребує санації».
Суд зазначає, що спеціальними законодавчими нормами, що регламентують порядок здійснення медичного огляду військовослужбовців, передбачено, що направлення на такий огляд здійснюється прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище. При цьому, прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби. Наведені положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав.
Проте, вище зазначені висновки спеціалістів рекомендацій щодо направлення позивача на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби не містять.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 щодо стану здоров`я солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відповідачем вчинялись дії щодо направлення позивача на медичний огляд.
Крім того, слід зазначити, що згідно п. 2 Розділу 1 Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерстві оборони України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 06 серпня 2024 року № 531 (на час надходження рапорту до відповідача набрало чинності) встановлено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Згідно п. 1 Розділу 2 Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Пункту 8 Розділу 3 Порядку №531 встановлено, що початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Отже, наведені норми права дають підстави для висновку про те, що військовослужбовець може звертатися з рапортом для вирішення тих чи інших питань; такий рапорт може бути подано військовослужбовцем як особисто до безпосереднього до командира (начальника), так і шляхом направлення рапорту засобами поштового зв`язку.
Доказів звернення позивача із рапортом щодо стану здоровя, написаним власноруч військовослужбовцем, матеріали справи не містять. Відсутні і докази направлення такого рапорту до командира військової частини засобами поштового зв`язку.
Щодо позовних вимог про направлення на повторне проходження позивачем ВЛК, суд зазначає наступне.
Як вже зазначалось више, згідно п. 6.1 розділу І Положення No 402: 
Направлення на медичнии? огляд віи?ськовослужбовців проводиться: 
прямими начальниками від командира окремоі? частини, и?ому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів віи?ськового управління та підрозділів Віи?ськовоі? служби правопорядку Зброи?них Сил Украі?ни, органами прокуратури, слідчим, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням. 
Прямі начальники від командира окремоі? частини, и?ому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих віи?ськовослужбовців на медичнии? огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до віи?ськовоі? служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у віи??ськовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузіі?, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до віи?ськовоі? служби. 
Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що необхідною умовою для направлення військовослужбовця на медичний огляд ВЛК командиром військової частини є лікарська рекомендація.
Судом встановлено, що відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста (спеціальність хірург) від 29.10.2025 року, виданого КНП “Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування” Бершадської міської ради, позивачу встановлено діагноз: Пупочна грижа невеликих розмірів та надано рекомендації: оперативне лікування.
Відповідно до Консультаційного висновку спеціаліста (спеціальність ендокринологія) від 03.11.2025 року, виданого КНП “Бершадська окружна лікарня інтенсивного лікування” Бершадської міської ради, позивачу встановлено діагноз: Е11.9 Цукровий діабет 2 тип в стадії декомпенсації та надано рекомендації: дієта; приймання медичних препаратів; контроль глюкози в крові; консультація окуліста, невролога, хірурга 1 раз на рік по показах; наглід лікаря ЗПСМ; стаціонарне обстеження та лікування в плановому порядку.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 1006814 від 11.11.2025 року, виданої Військово-медичним клінічним центром Центрального регіону, позивачу проведено 11.11.2025 року огляд у лікаря уролога, встановлено діагноз: N 41.1 – Хронічний простатит (опис діагнозу: Хронічний простатит в стадії нестійкої ремісії) та надано рекомендації: лікування під наглядом лікаря частини, а саме: лікування медичними препаратами; УЗД нирок, простати, сечового міхура через 6 місяців; повторний огляд уролога через 6 місяців.
Доказів отримання лікарської рекомендації для направлення позивача на медичний огляд ВЛК з метою визначення індивідуальних обмежень придатності до військової служби, суду не надано. 
Долучені позивачем в додатках до позовноі? заяви медичні документи таких рекомендаціи? також не містять. 
Отже на час звернення до суду підстав для направлення позивача на ВЛК військова частина НОМЕР_1 не мала. 
В зв`язку з чим вимога до військової частини НОМЕР_1 щодо направлення позивача на проведення медичного огляду військово – лікарською комісією є передчасною.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 відносно стану здоров`я солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання командування військової частини НОМЕР_1 направити солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Військово-лікарську комісію з метою визначення індивідуальних обмежень придатності до військової служби, задоволенню не підлягають.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії”). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги не належать до задоволення.
У зв`язку з відмовою у позові, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-
ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративнго позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до відповідача військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 відносно стану здоров`я солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання командування військової частини НОМЕР_1 направити солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Військово-лікарську комісію з метою визначення індивідуальних обмежень придатності до військової служби - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 13.03.2026 року.

Суддя Г. В. Лебедєва