Іванівський районний суд Одеської області    

Іванівський районний суд Одеської області

Справа № 499/914/25 
Провадження № 2-др/499/4/26 

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

11 лютого 2026 року селище Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Іванівка Березівського району Одеської області заяву представника позивача ОСОБА_1 – Ставніченка Максима Віталійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ставніченко Максим Віталійович до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Іванівського районного суду Одеської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ставніченко Максим Віталійович до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 26.01.2026 року позовну заяву було задоволено, припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на автомобіль марки Toyota Rav4 2004 року випуску номер кузова НОМЕР_1 та на автомобіль марки Toyota Hilus 2013 року випуску номер кузова НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Toyota Rav4 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_3 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Toyota Hilus 2013 року випуску номер кузова НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію у розмірі 281558,00 грн. (двісті вісімдесят одна тисяча п`ятсот п`ятдесят вісім гривень 00 коп.) різниці вартості рухомого майна, що було нажито за період шлюбу.
04.02.2026 року до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення.
У мотивування вищеописаної заяви представник позивача зазначає, що з текстом судового рішення представник позивача ознайомився 03.02.2026 з особистого кабінету підсистеми «Електронного суду».
У позовній заяві представником позивача заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
Також, під час проведення засідання 26.01.2026 року представник позивача надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, і у зв`язку з тим, що судові дебати не проводилися через неявку всіх учасників справи заявив письмове клопотання в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України.
Так, згідно заяви про ухвалення додаткового рішення, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 60942,08 грн.
У відповідності до ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Таким чином, розгляд питання про ухвалення додаткового рішення проводився без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Матеріалами справи встановлено, що 26.01.2026 року по справі №499/914/25 ухвалено рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ставніченко Максим Віталійович до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя було задоволено.
Питання про розподіл судових витрат не вирішено.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно зі ст.133цього Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідності до ч. 8ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України», п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Так, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року у справі № 755/4666/22 (провадження № 61-4935св23) зазначено, що: «чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат».
З аналізу частини третьої статті 141ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 303/1430/18 (провадження № 61-2451св22) зазначено, що: «відповідно до пункту 1 частини другої статті 137ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18).
При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Разом з тим, важливо наголосити, що вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу необхідно враховувати, що:
право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 137, 141 ЦПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою, а саме до закінчення судових дебатів;
потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи не заявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.
Аналогічні висновки викладені у додатковій постановах Верховного Судувід 19.07.2021 у справі № 910/16803/19, від 27.01.2022 у справі № 921/221/21 та від 31.05.2022 у справі № 917/304/21, від 29.06.2022 у справі № 161/5317/18, від 07.11.2024 у справі № 906/835/23.
Так, представник позивача отримав рішення суду по справі 03.02.2026 року, заява про стягнення понесених судових витрат сформована в системі «Електронний суд» та надіслана до суду 04.02.2026 року, тобто у межах процесуального строку.
На підтвердження витрат на правничу допомогу у справі №499/914/25 представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги №20/03/25 від 20.03.2025 року, додаткову угоду до №17/04 до вказаного договору та акт виконаних робіт №14/08 від 14.08.2025 року. Згідно вказаних доказів розмір витрат позивача на правову допомогу складає 50000,00 грн.
За таких обставин, керуючись принципом справедливості, враховуючи кладність справи, тривалість судового провадження та кількість вчинених процесуальних дій представником позивача, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених витрат на правничу допомогу адвоката частково в розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень, що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.
Також на підтвердження понесення витрат на проведення оцінки майна суду представником позивача було надано Договір на проведення незалежної оцінки №593/25 від 17.07.2025 року та акт виконаних робіт №593/25 від 18.07.2025 року. Відповідно до вказаних доказів вартість проведеної оцінки становить 4000,00 грн.
Також, згідно мотивувальної частини рішення Іванівського районного суду Одеської області від 26.01.2026 року встановлено, що позивачем при звернені до суду було сплачено судовий збір у розмірі 8720,64 грн., разом з тим в процесі розгляду справи позивачем позовні вимоги було зменшено, та ціна позову на моменту розгляду справи складає 534092,00 грн. (сума вартості автомобіля Toyota Rav4 та компенсації), отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5340,92 грн., що складає 1% від ціни позиву (ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір»).
Однак в резолютивній частині рішення питання про стягнення даних витрат не вирішено.
Враховуючи наведене, з огляду на загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд вважає за необхідне заяву про ухвалення додаткового рішення по справі задовольнити частково у розмірі 24340,92 грн. (15000,00 грн.+4000,00 грн.+5340,92 грн.)
Керуючись ст.137,141,264,270,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 – Ставніченка Максима Віталійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ставніченко Максим Віталійович до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ставніченко Максим Віталійович до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати у розмірі 24340,92 грн. (двадцять чотири тисячі триста сорок гривень 92 грн.), з яких:
15000,00 грн. – витрати на правову допомогу;
4000,00 грн. – витрати на проведення оцінки;
5340,92 грн. – судовий збір.
В задоволені іншої частини заяви - відмовити.
Додаткове рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.
Якщо апеляційну скаргу не було подано, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
  Суддя	Ігор ПОГОРЄЛОВ