ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/2810/26	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І. 	
Провадження № 33/817/137/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 р. м.Тернопіль
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , 

розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 01 лютого 2026 року о 22 год 34 хв в м. Тернополі по вул.Шопена - вул. С.Бандери, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», держаний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у КНП "ТОМЦСНЗ" ТОР в категоричній формі відмовився. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 01.02.2026 серії ЕПР1 №580940 ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та притягується до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою та такою, що суперечать фактичним обставинам справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що справа була розглянута за його відсутності, без належного повідомлення про дату, час і місце розгляду, що призвело до порушення права на захист. 
Вказує на незаконність зупинки транспортного засобу, у зв`язку з чим 13.02.2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №720479 від 01.02.2026 року. 
Зазначає, що поліцейська не представилася перед ОСОБА_1 ; не ознайомила з доказами порушення правил дорожнього руху, які стали підставою для зупинки транспортного засобу під його керуванням; поліцейські допустили неналежну поведінку під час спілкування з ОСОБА_1 та вдалися до відвертого шантажу та відкритих погроз порушенням процедури затримання, щоб змусити ОСОБА_1 покинути його автомобіль; поліцейські порушили його право на захист при складанні адмінматеріалів, а також не вручили копію протоколу про адміністративне правопорушення. 
Зазначає про відсутність ознак наркотичного сп`яніння, які б давали підставу працівникам поліції пропонувати ОСОБА_1 проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння. 
Вказує, що не відмовлявся проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння, а лише відмовився їхати до медичного закладу на службовому транспортному засобі з працівниками поліції повідомивши, що бажає проїхати у медичний заклад на власному авто, зі своїм знайомим в якості водія.
Звертає увагу суду на наявні розбіжності у фіксації часу в матеріалах справи. Зокрема, у протоколі зазначено, що керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння відбулося о 22:34. Водночас такі ознаки інспектором були озвучені лише о 22:48. Крім того, відмову від проходження огляду зафіксовано о 22:52, тоді як направлення на медичний огляд було оформлено лише о 22:54. 
Також просить звернути увагу, що після завершення оформлення адміністративних матеріалів він самостійно звернувся до КНП “ТОМЦСНЗ” ТОР для проходження огляду на стан сп`яніння та згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №13 від 02.02.2026 ознак сп`яніння не виявлено. Згідно з результатом токсикологічного дослідження № 73 від 02.02.2026 в організмі ОСОБА_1 наркотичних речовин не виявлено. Згідно з результатами лабораторного дослідження крові на наявність алкоголю №90 від 02.02.2026 етилового спирту в крові не знайдено.
Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 17 лютого 2026 та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до висновку, що слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №580940 від 01.02.2026 року, 01 лютого 2026 року о 22 год 34 хв в м. Тернополі по вул. Шопена - вул. С.Бандери, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Daewoo Lanos», держаний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродна блідість шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у КНП "ТОМЦСНЗ" ТОР в категоричній формі відмовився. 
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КупАП.
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, від надання пояснень та підпису відмовився.
Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудних камер працівників патрульної поліції.
Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором службового транспортного засобу, встановлено, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 за порушення вимог ПДР України і під час перевірки документів у нього були виявленні явні ознаки наркотичного сп`яніння. При цьому, поліцейський повідомив водієві ОСОБА_1 яке порушення ПДР і де саме ним було допущено, після чого запропоновано пред`явити документи, що посвідчують його особу і в подальшому названо ознаки наркотичного сп`яніння, наявність яких давало підставу поліцейським вимагати проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, відповідно до п.2.5 ПДР України. 
Дані обставини також стверджується рапортом інспектора взводу № 1 роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП В.Сотнікової від 01.02.2026 року.
Суд враховує, що рапорт поліцейських за своїм правовим змістом є документом, яким поліцейські інформують керівництво про законність та обґрунтованість дій під час встановлення обставин вчинення особою адміністративного правопорушення. Разом з тим, вказаний документ містить дані про обставини, що підлягають доказуванню по справі про адміністративне правопорушення. Він підлягає аналізу та оцінці у сукупності з всіма наявними доказами.
Також відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу поліцейським повідомлено водієві ОСОБА_1 про наявні у нього ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук, після чого запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння і проїхати в найближчий медичний заклад - КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР, однак ОСОБА_1 відмовляється.
При цьому, працівниками поліції ОСОБА_1 було роз`яснено, що водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, і якщо водій не пройде медичний огляд у встановленому законодавством порядку, це буде розцінено як відмова від проходження огляду на стан такого сп`яніння та буде складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення п.2.5. ПДР, однак ОСОБА_1 не змінив свою позицію.

Слід також зазначити, що за змістом п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.11.2015 №1452/735 (далі – Інструкція), поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п.3, 4 Розділу І цієї Інструкції, а тому доводи апеляційної скарги у частині відсутності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння та відсутності підстав для проведення відповідного огляду не є слушними. 

Що стосується доводів апелянта про порушення його права на захист у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції за його відсутності, то апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 268 КУпАП участь правопорушника в розгляді справи за ч.1 ст. 130 не є обов`язковою.
При цьому, суд зазначає, що матеріалами відеозапису зафіксовано, як працівник поліції повідомив ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи Тернопільським міськрайонним судом, які були зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, від отримання якого та від підпису в якому ОСОБА_1 відмовився. 
Крім цього, звертаю увагу, що апеляційним судом відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову суду першої інстанції, а тому він не позбавлена можливості реалізувати надані йому законом процесуальні права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Відсутність адвоката при складанні протоколу про адміністративний правопорушення також не свідчить про порушення права на захист ОСОБА_1 , оскільки під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не вирішується питання про адміністративну відповідальність, а лише фіксується факт правопорушення, висновок щодо якого вправі зробити суд. 
Тому вказані доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції права на захист ОСОБА_1 є непереконливі і не можуть бути безумовною підставою для скасування постанови місцевого суду з процесуальних мотивів.

Твердження апелянта про незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності з тих мотивів, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, суд вважає безпідставним та необґрунтованими.
Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердив, що він погоджувався проїхати з працівниками поліції до медичного закладу для проведення огляду на стан сп`яніння, проте тільки на тільки на власному автомобілі, але поліцейські вимагали доставити його лише на службовому транспорті.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами.
Також, вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року встановлено, що особа, стосовно якої в поліцейського є підстави вважати, що вона перебуває в стані сп`яніння повинна бути доставлена до найближчого медичного закладу саме працівником поліції, а огляд повинен бути проведений не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення, оскільки перевищення цього терміну істотно впливає на результат огляду.
Окрім того, обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння на вимогу працівника поліції, відповідно до п.2.5 ПДР України, закон не пов`язує з виконанням поліцейським певних умов чи вимог водія, як у даному випадку щодо прибуття в медичний заклад для проведення відповідного огляду на власному транспортному засобі.

Доводи апелянта, що йому не вручалося письмове направлення на огляд у закладі охорони здоров`я, апеляційний суд відхиляє, оскільки у цій справі, водій відмовився від проходження медичного огляду, а тому факт не вручення йому цього документа не спростовує наявність у його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно правомірності зупинки транспортного засобу та оскарження до суду постанови серії БАБ №720479 від 01.02.2026, то апеляційний суд звертає увагу на те, що питання відносно наявності підстав у працівників поліції для зупинки транспортного засобу не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , за обставин даної справи, не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Крім того, диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Отже, обставини законності зупинки автомобіля ОСОБА_1 працівниками поліції та законність причин перевірки документів водія жодним чином не впливають на доведеність факту наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я була наслідком провокації та обману із сторони поліцейських, то такі спростовуються матеріалами справи, в яких відсутні будь-які докази, які б ставили під сумнів правомірність дій працівників поліції при оформленні адміністративних матеріалів. 

Перевіряючи доводи апеляції стосовно того, що ОСОБА_1 самостійно пройшов медичний огляд на стан сп`яніння, що підтверджується відповідним висновком, апеляційний суд виходить з наступного.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 266 КУпАП, огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Згідно ч. 5 ст. 266 КУпАП, огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Оскільки ОСОБА_1 проходив медичний огляд самостійно у відсутності поліцейського та не в межах двогодинного строку з моменту встановлення підстав для його здійснення, наданий ним висновок лікаря про те, що 02 лютого 2026 року 10 год 45 хв. у останнього ознак наркотичного сп`яніння не виявлено, є недійсним відповідно до ч.5 ст. 266 КУпАП і тому не може братися до уваги як доказ відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Посилання апелянта про недотримання працівниками поліції вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 року № 1026, у зв`язку з тим, що відеозапис є не безперервним, вважаю безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічного погляду могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису.
Досліджені судом відеозаписи в достатній мірі дають можливість як ідентифікувати особу щодо якої складено протокол про адміністративний правопорушення, так і повністю перевірити процедуру фіксації правопорушень і оформлення результатів виявлених порушень.

Розбіжностей у часі фіксації правопорушення, як про це ОСОБА_1 зазначає в апеляційній скарзі, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р №1452/735. 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Таким чином, даних вимог Правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав, зокрема, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі останній відмовився, чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху. 
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 

Інші доводи апеляційної скарги, які перевірені в ході апеляційного розгляду, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП за ознаками керування особою транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт. 

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 

Виходячи з аналізу досліджених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.

З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 р щодо ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя