ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3281/26 Справа № 173/1352/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Челюбєєв Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Халаджи О.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,
- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Серебряков Ернест Сергійович,
на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року, -
В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ
24.04.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ 
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
25.12.2025 рокувід  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Серебряков Ернест Сергійовичнадійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю необхідно для задоволення потреб дитини. Неповнолітня дитина бажає навчатись, розвиватись та проживати в Турецькій Республіці. 

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
30.01.2026 року від  ОСОБА_2 надійшоввідзив на апеляційну скаргу в якому просить суд, у задоволенні апеляційної скарги  ОСОБА_1 відмовити.

СУДОВІ ВИКЛИКИ
Сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.223-225).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ 
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

15 квітня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Дніпровської селищної ради Верхньодніпровською району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 3.
Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно копії рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Відповідно до судового наказу від 04 березня 2024 року стягнено з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини – сина, ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 23.02.2024.
Відповідно до копії (переклад з турецької мови на українську мову з нотаріальним посвідченням) орендної угоди орендодавця ОСОБА_4 , ОСОБА_1 разом із сином, ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру підтверджується копією (переклад з турецької мови на українську мову з нотаріальним посвідченням) ідентифікаційної карти ІНФОРМАЦІЯ_2 та документа про його право власності.
Відповідно до довідки, виданої 19.03.2024 директором школи Анталії, Святослав є учнем початкової школи 9 МАРТА та зареєстрований під номером 7 у відділенні А 2 класу у Турецькій Республіці.
Між сторонами виникли правовідносини щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини, спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України.
Виконавчим комітетом Кам`янської міської ради Дніпропетровської області надано висновок від 16.10.2025 № 8вих-20/760, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю, ОСОБА_1 , не доцільним.
Судом встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований матір`ю дитини, з якою дитина і так фактично проживає і від якого батько дитини не вимагав та не вимагає зміни його місця проживання.
Після звернення матері дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з собою, не звертався, будь-яких належних доказів, які б свідчили про його бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із батьком суду не надав.
В судовому засіданні представник відповідача зазначила, що відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, але проти визнання позову.
Поведінка відповідача дає суду підстави для висновку про те, що фактично відповідач не заперечує, щоб місцем проживання дитини було разом із матір`ю.
За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом з дитиною, між батьками дитини виник спір саме щодо його місця проживання, оскільки батько дитини, ОСОБА_2 , не вимагав від матері дитини змінити його місце проживання, не порушував в судовому порядку питання щодо відібрання дитини у позивача, не звертався до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою.
Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.
При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.
Посилання представника позивача на те, що між сторонами існують неприязні відносини не може свідчити про те, що між ними є спір саме з приводу місця проживання дитини разом з матір`ю.
Також суд не погоджується з доводами представника позивача, що визначення місця проживання дитини з матір`ю також необхідно для оформлення певних документів та забезпечення можливості перебування дитини в іншій державі. Зазначені обставини не належать до правових підстав для вирішення судом питання про встановлення місця проживання дитини, а вирішуються в інший спосіб.
З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке. 

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема: обстеження умов проживання; характеристики психоемоційного стану дитини; поведінки батьків стосовно дитини; висновку органу опіки та піклування (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, провадження № 61-9074св20).

Доводи апеляційної скарги спростовуються висновком від 16.10.2025 № 8вих-20/760, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю, ОСОБА_1 , не доцільним.

Крім цього, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

А тому вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Серебряков Ернест Сергійович залишити без задоволення.
Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 17.02.2026 року.

Судді: