РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 495/3028/25
Номер провадження 2-а/495/46/2026
20 лютого 2026 року	м. Білгород-Дністровський	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі
головуючого судді Гелла С.В., 
за участі секретаря судового засідання Гасанзаде М.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасуваннях постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Колєва Ю.Л. звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить: скасувати постанову про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 21.04.2025, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 , за матеріалами адміністративної справи відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення.

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
1.1.Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою (без номера) від 21.04.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 постановлено накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн. В оскаржуваній постанові від 21.04.2025 року зазначено: « ОСОБА_1 зі змістом протоколу № 1253/839 від 21.04.2025 року погодився», тобто, в постанові є посилання на протокол, нібито складений того ж дня, коли й постанова. Однак, ОСОБА_1 не ознайомлювався, не отримував та не погоджувався з жодним протоколом від 21.04.2025 року, про складання протоколу того ж дня, коли й винесено оскаржувану постанову, позивачу взагалі нічого не відомо. При з`явленні до ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач отримав оскаржувану постанову (завірену копію) та папірець з банківськими реквізитами для сплати штрафу, в якому міститься посилання для призначення платежу на зовсім інший протокол, ніж той, що зазначений в постанові від 21.04.2025 року, а саме – адмінпротокол № 1253/846 від 21.04.2025 року. Крім того, протокол не може бути підставою для сплати штрафу, оскільки таким документом може бути лише постанова, винесена за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення.Позивачу була надана копія постанови без номера та без підпису особи, яка її винесла, завірена підписом начальника ТДВ ІНФОРМАЦІЯ_3 , в той час як відповідно до діючого законодавства, завірена копія документа повинна відповідати оригіналу та завіряється підписом уповноваженої особи, а тому з цього слідує, що на оригіналі постанови від 21 квітня 2025 року також відсутній номер та підпис особи, яка його склала.Як зазначено в оскаржуваній постанові від 21.04.2025 року, тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення та установив: «Згідно відомостей Єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» встановлено, що ОСОБА_1 , в порушення вимог ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» своєю бездіяльністю, без поважних причин ухилився від вчинення дій щодо виконання військового обов`язку, а саме не своєчасне оновлення військово-облікових даних через електронну базу резерв чи ЦНАП».З постанови слідує, що на думку відповідача, ОСОБА_1 не оновив вчасно своє облікові дані, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч 3 статті 210-1 КУпАП.Слід зазначити, що ОСОБА_1 з 14.03.2005 року перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , при постановці на облік всі його військово-облікові дані були надані до ТЦК.При оформленні постанови від 21.04.2025 року відповідач зазначив, що позивач не своєчасно оновив військово-облікові данні «через електронну базу резерв чи ЦНАП», однак, відповідач проігнорував той факт, що законодавством передбачена можливість оновлення даних через ТЦК, та позивач саме нею скористався.13.05.2024 позивач пройшов військово-лікарську комісію в ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується записом у військовому квитку серії НОМЕР_1 , при проходженні військово-лікарської комісії всі його військово-облікові дані були в надані до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, у ОСОБА_1 оформлене бронювання, що підтверджується Витягом про бронювання військовозобов`язаного, виданим Головою Правління АТ «Одесагаз».

1.2.23.05.2025 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог позивача у повному обсязі з огляду на наступне.

Позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 14.03.2005, військово-облікова спеціальність 100 182А, І категорії рядового складу, військове звання - солдат, на теперішній час заброньований за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями на період мобілізації та на воєнний час
Незважаючи на визначені законодавством обов`язки, позивач, являючись військовозобов`язаним протягом передбаченого законодавством періоду не здійснив уточнення облікових даних, за результатами чого, уповноваженою особою складено протокол №1852 від 16.04.2025 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
Згідно вказаного протоколу позивач був присутній при його складенні, ознайомлений про права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також про дату і час розгляду справи щодо нього, другий примірник протоколу отримав.
Отже, сукупність вищенаведених доказів повністю спростовують доводи позивача про відсутність доказів його вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке ставиться йому у провину.

1.3. 25.06.2025 «Електронний суд» представник позивача адвокат Колєва Ю.Л. подала відповідь на відзив в якому зазначила, що відзив представника відповідача є необґрунтованим, оскільки представник відповідача у своєму відзиві зазначає про незгоду з позовом, вважає постанову від 21.04.2025 правомірною, в обґрунтування чого, зокрема, додає до відзиву протокол № 1852 БД 1253/846 від 16 квітня 2025 року, складений уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо ОСОБА_1 .. Згідно з даним протоколом, співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 нібито встановлено вчинення з боку ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого статтею 210 КУПАП, однак в оскаржуваній постанові ІНФОРМАЦІЯ_3 мітиться посилання на зовсім інший протокол , а саме - зазначено в тексті постанови: " ОСОБА_1 зі змістом протоколу № 1253/839 від 21.04.2025 року погодився".
Також, звертає увагу що цього протоколу, про який йдеться в оскаржуваній постанові, та який мав би слугувати підставою для складання постанови відповідачем не надано, тобто він взагалі не складався, замість цього, відповідачем надано до відзиву протокол зовсім іншого ІНФОРМАЦІЯ_3 , від іншої дати, та складеній по іншій статті КУПАП, який не має жодного відношення до оскаржуваної постанови, що свідчить про істотні порушення з боку відповідача порядку притягнення особи до адміністративної відповідальності, та є доказом неправомірності складеної постанови від 21.04.2025 року.

2. Рух справи у суді.
Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.05.2025року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.10.2025 відкладено чергове засідання; визнано обов`язковою явку представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 ряд доказів.
У судове засідання призначене на 20.02.2026 року сторони не з`явились.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі; відповідно до раніше поданого відзиву просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

3. Встановлені судом обставини справи, норми права, які застосував суд. 
Стаття 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Стаття 251 КУпАП  передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Згідно зі статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до статті 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема і за статтею 210 КУпАП.
Судом встановлено, що 21.04.2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення №__ відносно  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказаною постановою №__ від 21.04.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.
У змісті постанови №__ від 21.04.2025 є посилання про те, що « ОСОБА_1 зі змістом протоколу № 1253/839 від 21.04.2025 року погодився», що свідчить про те, що протокол, нібито складений того ж дня, коли й постанова, ще й у присутності ОСОБА_1 . 
Натомість, як стверджує ОСОБА_1 він не ознайомлювався, не отримував та не погоджувався з жодним протоколом від 21.04.2025 року, та не був присутнім при його складенні та взагалі про його існування дізнався при відвідуванні ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом отримання оскаржуваної постанови та реквізитів для слати штрафу, в яких міститься посилання для призначення платежу на зовсім інший протокол, ніж той, що зазначений в постанові від 21.04.2025 року, а саме – адміністративний протокол № 1253/839 від 21.04.2025 року.
Також, у постанові №__ від 21.04.2025 вказано, що «Згідно відомостей Єдиного Державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» встановлено, що ОСОБА_1 , в порушення вимог ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» своєю бездіяльністю, без поважних причин ухилився від вчинення дій щодо виконання військового обов`язку, а саме не своєчасне оновлення військово-облікових даних через електронну базу резерв чи ЦНАП.
Як вбачається з військового квитка виданого на ім`я  ОСОБА_1  серії НОМЕР_1 , 13.05.2024 він пройшов військово-лікарську комісію в ІНФОРМАЦІЯ_3 , при проходженні якої всі його військово-облікові дані були в надані до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Окрім того, ОСОБА_1 мав відстрочку від призову на військову служби під час мобілізації строком до 04.09.2025, що підтверджується витягом про бронювання.
Також, суду не зрозуміло яке відношення має долучений представником відповідача до відзиву на позов протокол №1852 БД 1253/846 від 16.04.2025 складений уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_4 до цієї оскаржуваної постанови, оскільки у оскаржуваній постанові містить посилання про нібито ознайомлення та погодженням ОСОБА_1 зі змістом протоколу №1253/839.
При чому, згідно до оскаржуваної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ч.3 ст.210-1 КУпАП, а протокол складений за ч.3 ст.210 КУпАП, що свідчить про очевидну невідповідність,оскільки зазначено різні нормативні акти, що передбачають відповідальність за таке адміністративне правопорушення.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Так, спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП.
Статтею 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Частиною третьої цієї статті КУпАП передбачено особливо кваліфікований склад цього проступку, який полягає у вчиненні дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року№ 1932-XII особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, 17 березня 2014 року оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154.
Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі №2232) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина перша). Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга). Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя).
Отже, військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку.
Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Відповідно до принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно зі ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, за приписами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності до ч.3ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом скасування постанови про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 21.04.2025 №___, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 , за матеріалами адміністративної справи відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Відповідачем по справі не надано доказів на спростування тверджень позивача про начебто порушення останнім правил взяття на військовий облік, більш того відповідачем не надано жодного документа, що стали підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 як і самого протоколу. 
Також, представник відповідача проігнорована ухвала суду від 03.10.2025 в частині визнання його явки в судове засідання обов`язковою для дачі пояснень стосовно обставин справи.
На підставі наведеного, керуючись статтями2,5,9,72,73,77,78,134,139,241-246,250,255,268-272,286,295,297 КАС України, суд, 

УХВАЛИВ:

позов  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.
Постанову від 21.04.2025, винесеною тимчасово виконуючим обов`язки начальника  ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення – скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач –  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ІНФОРМАЦІЯ_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя           С.В. Гелла