КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 755/16729/25
провадження № 22-ц/824/4181/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» до ОСОБА_1 про визнання недійсним одностороннього правочину, за апеляційними скаргами 
Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року та на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року 
та ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року в складі судді Галагана В. І.,

встановив:

25.08.2025 Акціонерне товариство «Аграрний Фонд» (далі - АТ «Аграрний Фонд») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним одностороннього правочину.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до АТ «Аграрний Фонд» надійшла заява ОСОБА_1 від 18 серпня 2025 року про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав.
Відповідно до змісту вказаної заяви, постановою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у справі №760/1774/24 рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2025 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року скасовані, стягнуто з АТ «Аграрний Фонд» на користь ОСОБА_1 4 796 013,26 грн. 
Постановою Верховного Суду від 08 січня 2025 року у справі № 755/13814/21 заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний Фонд» 977 294,52 грн. Станом на 18.08.2025 ОСОБА_1 добровільно сплачено 225 000 грн. 
Відтак, станом на 18.08.2025 між ОСОБА_1 та АТ «Аграрний Фонд» існують зустрічні однорідні грошові вимоги у сумі 752 294, 52 грн, строк виконання яких настав, які випливають з трудових відносин та регресного відшкодування. 
На підставі статей 601, 602 ЦК України ОСОБА_1 повідомив про зарахування та припинення грошових зобов`язань перед АТ «Аграрний Фонд» у частині грошових зобов`язань у розмірі 752 294,52 грн на підставі рішення суду у справі №755/13814/21 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. 
Сальдо в сумі 3 953 718,74 грн (встановлене рішенням суду у справі №760/1774/24) на користь ОСОБА_1 просив сплатити шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок добровільно. 
Позивач зазначав, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року у справі №755/4855/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний Фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 490 014,03 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 22 349,91 грн. 
Крім того, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 травня 2025 року у справі №755/6821/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний Фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 762 700,78 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 11 440,51 грн.
Таким чином, грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «Аграрний Фонд» визначенні рішеннями Дніпровського районного суду м. Києва у трьох справах : №755/13814/21, №755/4855/22, №755/6821/23, а не тільки у справі №755/13814/21.
Вважає, що ОСОБА_1 припустився помилки, зазначивши розмір зустрічних однорідних вимог в сумі 752 294,52 грн. 
У справі № 760/1774/24 подано касаційні скарги, а тому на даний час існує спір щодо суми стягнення грошових коштів.
За таких підстав заява про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.08.2025 не відповідає вимогам законодавства, а отже відсутні підстави для їх зарахування, про що листом від 22.08.2025 повідомлено ОСОБА_1 . 
Посилаючись на вказані обставини, АТ «Аграрний Фонд» просило визнати недійсним з моменту вчинення односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а саме заяву ОСОБА_1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав від 18.08.2025. 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
16.10.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення. Просив здійснити розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема, у частині витрат відповідача на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції та стягнути їх з позивача. 
Заява мотивована тим, що відповідач у тексті відзиву на позов заявив, що докази про розмір витрат, які відповідач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані суду до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Акт прийому-передачі між адвокатом та відповідачем складений після виконання умов договору після ухвалення судом рішення по суті справи, а тому надається суду протягом установленого законом строку та з урахуванням заяви відповідача, викладеної у відзиві на позов. 
Згідно наданого суду акту прийому-передачі послуг від 10.08.2020, вартість представництва адвокатом інтересів відповідача у Дніпровському районному суду м. Києва в даній справі складає 25 000 грн. 
Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про розподіл витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з АТ «Аграрний Фонд» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. В іншій частині заяви відмовлено. 
04.11.2025 АТ «Аграрний Фонд» в особі керівника Банчука Б. М. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року та прийняти нове судове рішення, яким задовільнити позовні вимоги в повному обсязі. Також просить скасувати додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні заяви щодо стягнення судових витрат. Судові витрати покласти на відповідача.
Вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосовуванням норм матеріального права. 
Зазначив, що ОСОБА_1 в заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.08.2025 суттєво завищено залишок боргу в сумі 3 953 718,74 грн.
В заяві не було враховано, що з суми 4 660 143,26 грн ( справа №760/1774/24) підлягають відрахуванню ПДФО у розмірі 18 % та військовій збір у розмірі 5 %, та відповідно вказана сума зменшиться на 1 071 832,95 грн. 
Вказане підтверджує наявність спору між сторонами щодо розміру зобов`язання та свідчить про те, що відповідач намагається неправомірно збагатитись на 1 071 832,95 грн. за рахунок державного підприємства. 
Зазначає, що 01.10.2025 старшим державним виконавцем Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Прилуцькою В. А. було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа № 760/1774/24, виданого Київським апеляційним судом 26.09.2025 про стягнення з АТ «Аграрний Фонд» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 4 660 143,26 грн з відрахування роботодавцем від вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів, 10 000 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди, 30 000 грн судових витрат по оплаті правничої допомоги, а всього 4 706 013,26 грн. 
Тобто ОСОБА_1 не повідомив Солом`янський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про те, що подані ним заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18.08.2025 та від 28.08.2025 є просто фікцією та маніпулюванням, виключно для того, щоб неправомірно збагатитись на 1 071 832,95 грн. 
Крім того, ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2025 року у справі №760/1774/24 зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року в частині стягнення з АТ «Аграрний Фонд» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4 660 143,26 грн з відрахування роботодавцем від вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів, 10 000 грн - у відшкодування моральної шкоди, 30 000 грн - у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. 
Судом першої інстанції не враховано, сталу позицію Верховного Суду, що однією з важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку.
У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22 січня 2021 у справі №910/11116/19 уточнено висновки безспірності вимог, які зараховуються, таким чином, що безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність між сторонами спору щодо змісту умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. 
Суд першої інстанції вищезазначеним обставинам правової оцінки не надав. 
Щодо додаткового рішення зазначив, що зміст поданої заяви не містив обґрунтування поважності причин неподання доказів понесених витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі. 
Крім того, п. 6.1. договору про правничу допомогу передбачає : «Клієнт здійснює оплату адвокату, вказану в п. 4.1. цього Договору», водночас, в п. 4.1. договору зазначені лише права адвоката.
До заяви про стягнення судових витрат та ухвалення додаткового рішення додано акт прийому-передачі послуг від 06.10.2025, підписаний адвокатом Мельниковим Д. О. та клієнтом ОСОБА_1 , в колонці детальний опис робіт зазначено серед іншого : «… заяви про стягнення судових витрат та ухвалення додаткового рішення…», яка підписана та подана через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 06.10.2025.
Водночас, 29.09.2025 ОСОБА_2 подано заяву по справі №760/1774/24 згідно якої «…24.09.2025 Кваліфікаційна-дисциплінарна комісія адвокатури Київської області застосувала до мене дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю строком на чотири місяці…», «Зважаючи на викладене на підставі статті 32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повідомляю про припинення договору про правничу допомогу, укладеного з ОСОБА_1 …».
Таким чином, якщо договір про правничу допомогу був припинений, адвокат Мельников Д. О. не міг надавати адвокатські послуги ОСОБА_1 у вигляді підготовки заяви про стягнення судових витрат та ухвалення додаткового рішення, яка подана 06.10.2025, як і підписати даний акт 06.10.2025 із змістом зазначених послуг.
Звертає увагу, що відповідачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення 06.10.2025, суд ухвалив додаткове рішення 07.10.2025, чим позбавив позивача можливості спростувати доводи відповідача зазначені як в заяві про ухвалення додаткового рішення, так і інформацію, наведену в додатках до неї. 
В додатковому рішенні наявне посилання на додаткову угоду від 21.01.2024 року, яка відсутня в матеріалах справи. 
06.11.2025 ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року в частині відмови у стягненні судових витрат відповідача на правничу допомогу. Заяву про стягнення з позивача судових витрат, пов`язаних з судовим провадженням, задовольнити повністю.
Посилається на те, що позивач не скористався своїм правом звернутись до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Отже, за викладених обставин у суду першої інстанції не було процесуальних підстав для відмови відповідачу у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи за ініціативою суду. Відповідач належно та своєчасно виконав приписи ЦПК України щодо подання доказів своїх судових витрат на правничу допомогу, а тому мав достатні очікування для повного стягнення таких витрат з позивача з огляду на повну відмову у задоволенні позовних вимог та відсутність заперечень позивача щодо розміру, розумності, доведеності витрат відповідача.
В оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції помилково та передчасно дійшов висновку про часткове задоволення вимог відповідача у частині стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, оскільки позивач не вчинив жодних процесуальних дій, аби у суду з`явились підстави для такого зменшення. Тобто суд відійшов від ролі арбітра у цій справі, що є грубим порушенням норм процесуального права та призвело до ухвалення протиправного додаткового судового рішення.
02.12.2025 представник ОСОБА_3 - адвокат Остапущенко О. О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу АТ «Аграрний Фонд» залишити без задоволення, судові витрати покласти на позивача.
Зазначив, що оспорюваний правочин був учинений після набуття законної сили постановою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у справі № 760/1774/24. Тобто на момент його вчинення не існувало жодних обмежень для реалізації ОСОБА_3 своїх цивільних прав та обов`язків, у тому числі на проведення зарахування. 
Натомість АТ «Аграрний Фонд» нехтує обов`язковістю судового рішення та тривалий час ухиляється від його виконання. Зокрема, станом на 01.10.2025 рішення суду у справі № 760/1774/24 виконане не було. Зловживання та недобросовісність АТ «Аграрний Фонд» убачається з неподання суду платіжних доручень про перерахування податків та обов`язкових платежів на користь державного бюджету в ході виконання рішення суду у справі №760/1774/24. 
Виконання цих зобов`язань перебуває виключно у межах компетенції АТ «Аграрний Фонд», а тому посилання позивача на ці обставини для спростування преюдиції дійсності правочину є безпідставним та недобросовісним. Позивач не надає суду платіжних документів про перерахування податків та обов`язкових платежів, оскільки явно зловживає своїми правами, що поєднано з ухиленням від виконання рішення суду.
Отже, станом на день відкриття провадження у цій справі наявні достатні підстави стверджувати, що грошові вимоги АТ «Аграрний Фонд» до ОСОБА_3 повністю виконані, цивільно-правові зобов`язання сторін припинені. Натомість АТ «Аграрний Фонд» зухвало ігнорує обов`язковість судового рішення, що набуло законної сили у справі № 760/1774/24 і ухиляється від сплати на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі, що перевищує 3 000 000 грн.
Отже, не існує обставин порушення суб`єктивних прав позивача з підстав, зазначених у позовній заяві. Так само не існує грошових зобов`язань ОСОБА_3 перед АТ «Аграрний Фонд», а навпаки АТ «Аграрний Фонд» має прострочені грошові зобов`язання перед ОСОБА_3 .
Також вказав, що зупинення адвокатської діяльності не є підставою для відмови клієнта від оплати послуг адвоката за укладеним договором як підставою виникнення взаємних прав та обов`язків. Складання виконавчих документів за наслідками добросовісного виконання укладеного договору є проявом добросовісності та доброчесності сторін, а тому безумовно відповідає принципу обов`язковості договору. Договір про правничу допомогу регулюється нормами ЦК України, які ґрунтуються на справедливості, добросовісності та розумності, а тому добросовісний відповідач визнає свої зобов`язання перед адвокатом на отримані послуги до зупинення його адвокатської діяльності, що засвідчується матеріалами справи та складеними клієнтом та адвокатом актом прийому-передачі послуг
В судовому засіданні представник АТ «Аграрний Фонд» - адвокат Каленська М. А. та адвокат Гоцко Р. В. подану позивачем апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. В задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити. 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Остапущенко О. О. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та задовольнити апеляційну скаргу відповідача. Також повідомив, що докази понесених відповідачем судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року у справі № 755/13814/21, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року та постановою Верховного Суду від 08 січня 2025 року, з урахуванням ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року, позов АТ «Аграрний Фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний Фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 963 052 грн 02 коп. та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 14 242 грн 52 коп.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року у справі №755/4855/22, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року та постановою Верховного Суду від 19 червня 2024 року, позов АТ «Аграрний Фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний Фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 1 490 014,03 грн та судові витрати в сумі 22 349 грн 91 коп. 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 08 травня 2025 року у справі №755/6821/23, позов АТ «Аграрний Фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний Фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 762 700,78 грн та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 11 440, 51 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2025 року у справі №760/1774/24 рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2025 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Аграрний Фонд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 4 660 143,26 грн з відрахування роботодавцем від вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів, 10 000 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди, 30 000 грн судових витрат по оплаті правничої допомоги, а всього 4 706 013,26 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
18.08.2025 ОСОБА_1 на адресу АТ «Аграрний Фонд» надіслав заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. Повідомив про зарахування та припинення грошових зобов`язань перед АТ «Аграрний Фонд» у частині грошових зобов`язань у розмірі 752 294,52 грн на підставі рішення суду у справі №755/13814/21 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав. Сальдо в сумі 3 953 718,74 грн (встановлене рішенням суду у справі №760/1774/24) на користь ОСОБА_1 просив сплатити шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок добровільно.
22.08.2025 АТ «Аграрний Фонд» на адресу ОСОБА_1 надіслало лист № 5.3-03/3/170 за наслідками розгляду заяви від 18.08.2025. Повідомило, що грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «Аграрний Фонд» визначені рішеннями Дніпровського районного суду м. Києва у трьох справах: № 755/13814/21, № 755/4855/22, № 755/6821/23, а не тільки у справі №755/13814/21. 
При цьому у справі № 760/1774/24 як ОСОБА_1 , так і АТ «Аграрний Фонд» подано касаційні скарги на постанову Київського апеляційного суду м Києва від 06 серпня 2025 року, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18.03.2025 та додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03.04.2025 у справі №760/1774/24. Таким чином, на сьогоднішній день існує спір щодо суми стягнення грошових коштів у справі № 760/1774/24 (а.с. 29-30 т.1). 
Надаючи оцінку доводам скаржника з огляду на підставі апеляційного оскарження колегія суддів виходить з такого.
Згідно зі статтею 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.
Спірна заява відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином, вчиненим з метою припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.
Так, заявою від 18.08.2025 ОСОБА_1 заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме: грошової вимоги АТ «Аграрний Фонд» в сумі 752 294,52 грн, що виникла на підставі судового рішення у справі № 755/13814/21 за рахунок грошової вимоги ОСОБА_1 до АТ «Аграрний Фонд» в сумі 4 706 013,26 грн, що виникла на підставі судового рішення у справі № 760/1774/24. 
Відповідно до положень статті 601 ЦК України вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати наступним умовам:
- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);
- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);
- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом (стаття 602 ЦК України).
Водночас потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування, оскільки, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання, для цього (припинення зобов`язання) необхідна наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.
Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.
Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення.
Отже, у разі несприйняття адресатом заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, учасники правовідносин мають можливість звернутися за судовим захистом, подавши позов про визнання такого правочину недійсним або визнання зобов`язань такими, що припинилися у зв`язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог (подібні висновки щодо застосування статей 601, 602 ЦК України наведені у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 904/1345/20, від 04.04.2023 у справі № 911/2757/21, від 18.01.2024 у справі № 910/512/23, від 31.01.2024 у справі № 910/14968/22 (910/7059/23)).
У постанові від 22.01.2021 у справі № 910/11116/19 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформувала такі висновки (пункти 47-51):
- безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором (пункт 47 постанови);
- за дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним (пункт 48 постанови);
- заява сторони щодо спірності вимог, які були погашені (припинені) зарахуванням, або щодо незгоди з проведеним зарахуванням з інших підстав, має бути аргументована, підтверджена доказами і перевіряється судом, який вирішує спір про визнання недійсним одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог (пункт 49 постанови);
- наявність на момент зарахування іншого спору (спорів) в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за зобов`язанням не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника (пункт 50 постанови);
- наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення (пункт 51 постанови).
Розглядаючи заявлений позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відповідності оскаржуваного одностороннього правочину вимогам статті 601 ЦК України.
Суд першої інстанції виходив з того, що вимоги які підлягають зарахуванню за рішенням суду у справі №755/13814/21 та частково за рішенням суду у справі №760/1774/24 є зустрічними щодо кожного із сторін зобов`язання, однорідними щодо грошових коштів у гривні, строк виконання зобов`язання настав із набранням рішеннями судів законної сили. 
Доводи позивача про недійсність одностороннього правочину - заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог від 18 серпня 2025 року з тих підстав, що грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ «Аграрний Фонд» визначені судовими рішеннями у трьох справах, а не тільки у справі № 755/13814/21, є необґрунтованими, оскільки часткове зарахування зустрічних однорідних вимог, що підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, не суперечить нормам чинного законодавства і перебуває у межах дискреційним повноважень відповідача. 
З огляду на викладене, враховуючи те, що на час розгляду справи судом першої інстанції, між сторонами не існує спору щодо змісту, умов виконання та розміру вказаних зобов`язань, правові підстави для висновку про недійсність заяви від 18.08.2025 про зарахування зустрічних однорідних вимог відсутні. 
Зазначення у заяві про суму коштів, які ОСОБА_1 просить сплатити позивача в добровільному порядку, не є обставиною, що унеможливлює припинення відповідних зобов`язань в частині безспірної заборгованості цього боржника.
Зупинення Верховним Судом ухвалою від 21 жовтня 2025 року ( справа № 760/1774/24) виконання постанови Київського апеляційного суду від 6 серпня 2025 року в частині стягнення з Акціонерного товариства «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4 660 143,26 грн з відрахування роботодавцем від вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів, 10 000 грн - у відшкодування моральної шкоди, 30 000 грн - у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, є новою обставиною, що не існувала на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, а тому не може бути підставою для його перегляду.
Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про те, що за дотримання умов, передбачених статтею 601 ЦК України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 ЦК України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що наявність заборгованості сторін та її розмір позивачем не оспорювалися.
Суд першої інстанції встановив, що під час здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог у цьому випадку відповідачем дотримано усіх умов, передбачених законом для здійснення такого зарахування.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2025 року - без змін.
З урахуванням відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені АТ «Аграрний Фонд» у суді апеляційної інстанції, підлягають залишенню за ним.
Щодо додаткового рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
17.09.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Мельников Д. О. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи - 50 000 грн. Заявив, що докази про розмір витрат, які відповідач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть подані суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
До відзиву на позовну заяву відповідачем надано договір про правничу допомогу від 10 серпня 2020 року, укладений між адвокатом Мельниковим Д. О. та ОСОБА_1 ; додаткову угоду до вказаного договору від 21 січня 2024 року; додаткову угоду до договору про правничу допомогу від 10 вересня 2025 року, за умовами якої клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надати клієнту правову (правничу) допомогу, скласти та подати відзив на позов і інші процесуальні документи за потреби, здійснити представництво у Дніпровському районному суді м. Києва з усіма процесуальними правами відповідача у цивільній справі №755/16729/25. За згодою сторін вартість надання правничої допомоги складає 25 000 грн (а.с.79 т.1). 
19.09.2025 АТ «Аграрний Фонд» подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач не довів, що такі витрати на правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, як і відсутнє їх документальне підтвердження. У разі аргументації витрат н а правничу допомогу та їх документального підтвердження з відповідним їх детальним описом, АТ «Аграрний Фонд» надасть додаткові пояснення. 
06.10.2025 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з заявою про стягнення судових витрат. 
До заяви додав акт прийму-передачі послуг від 06 жовтня 2025 року згідно з договором про правничу допомогу (з додатками) від 10.08.2020 року, який містив: 
- детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом у справі №755/16729/25: вивчення адвокатом матеріалів позовної заяви з додатками, розробка тактики та стратегії судового захисту, збір доказів у справі, вивчення актуальної практики Верховного Суду, підготовка адвокатом відзиву на позов у справі, заперечень на відповідь на відзив, заяви про стягнення судових витрат та ухвалення додаткового рішення подання процесуальних документів у підсистемі Електронний Суд з надсиланням суду та позивачу; 
- кількість витраченого часу у справі : 6 годин; 
- сума гонорару адвоката у справі : 25 000 грн. 
Додаткове рішення про стягнення з АТ «Аграрний Фонд» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн суд першої інстанції ухвалив на наступний день після отримання доказів понесених витрат, чим фактично позбавив позивача подати клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 
За таких підстав колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача в тій частині, що розглянувши заяву від 06.10.2025 на наступний день, суд першої інстанції фактично позбавив позивача можливості спростувати доводи відповідача зазначені як в заяві про ухвалення додаткового рішення, так і інформацію, наведену у додатках до неї. 
З огляду на те, що акт прийму-передачі послуг згідно з договором про правничу допомогу (з додатками) від 10.08.2020 року на обґрунтування підстав для відшкодування витрат на правову допомогу був складений після ухвалення судового рішення по суті спору, підстави для відмови у відшкодуванні понесених стороною відповідача судових витрат на правничу допомогу були відсутні. 
Зважаючи на те, що про стягнення витрат на правничу допомогу відповідач заявив у відзиві на позовну заяву, а докази на підтвердження понесених витрат склав та подав до суду за допомогою підсистеми «Електронний суд» 06 жовтня 2025 року, тобто одразу після ухвалення судового рішення, отже не настали підстави для оцінки поважності причин неподання доказів понесених витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів (постанова Верховного Суду від 08 січня 2026 року у справі № 607/16193/23).
За таких обставин посилання позивача на неврахування судом першої інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21, з огляду на його нерелевантність, оскільки у вказаній справі у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд відмовив з огляду на складення доказів на обґрунтування підстав для відшкодування витрат на правову допомогу до ухвалення судового рішення по суті спору.
При цьому Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21 липня 2025 року у справі № 909/399/24, повернувши відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду справу № 909/399/24, вказала: «Натомість з матеріалів справи № 909/399/24 вбачається, що у відзиві від 07 січня 2025 року на апеляційну скаргу відповідач заявив попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, та зазначив про надання відповідних доказів у передбачені процесуальним законом строки.
Протягом п`яти днів після ухвалення апеляційним судом постанови по суті спору від 12 березня 2025 року, а саме 16 березня 2025 року, подав заяву щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, до якої долучив докази, що підтверджують заявлений розмір судових витрат (зокрема, акт приймання-передачі наданих послуг, звіт про надання послуг, прибутковий касовий ордер), сформовані 14 березня 2025 року, а отже, після 12 березня 2025 року, що й зумовило відсутність підстав для відмови у задоволенні вказаної заяви відповідача апеляційним судом у зв`язку з необхідністю обґрунтування відповідачем поважних причин неподання відповідних доказів до закінчення судових дебатів у справі».
Колегія суддів також відхиляє доводи позивача в тій частині, що застосування 29.09.2025 до адвоката Мельникова Д. О. дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю строком на чотири місяці та подальше припинення останнім договору про правничу допомогу, укладеного з ОСОБА_1 , позбавляло відповідача права на відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу, яка була надана цим адвокатом до зупинення права на зайняття ним адвокатською діяльністю. Факт подальшого зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю не анулює обсяг та вартість роботи, яку адвокат виконав до моменту такого зупинення.
Припинення дії договору про надання правничої допомоги не звільняє сторону від обов`язку оплатити вже надані послуги, а іншу сторону - від права на їх відшкодування за рахунок іншої сторони. 
Припинення договору або зупинення адвокатської діяльності адвоката після надання ним послуг не змінює правову природу цих послуг як «витрат на професійну правничу допомогу» та не може бути підставою для відмови у їх стягненні, оскільки визначальним є статус адвоката та чинність договору саме на момент надання конкретної послуги.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності втілено, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку тільки тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення, в тому числі ухвалення рішення з урахуванням додаткової угоди від 21 січня 2024 року, яка не стосувалась витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи, є підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення в частині розподілу судових витрат на правничу допомогу. 
З огляду на заперечення іншої сторони щодо неспівмірності витрат, враховуючи складність справи, суть спору, результат розгляду справи, характер наданих послуг, участь адвоката під час розгляду справи у суді першої інстанції, витрачений час на представництво інтересів відповідача, припинення надання адвокатом адвокатських послуг після 29.09.2025, а також оцінивши необхідність понесених витрат, які мають бути компенсовані за рахунок другої сторони, колегія суддів дійшла висновку про визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають відшкодування з позивача на користь відповідача, в сумі 10 000 грн.
За таких підстав апеляційна скарга АТ «Аграрний Фонд» на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, як необґрунтована. 
Керуючись ст. 353, 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року залишити без задоволення, апеляційну скаргу на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року залишити без змін.
Додаткове рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 10 000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12.03.2026.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук