Справа № 303/7446/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

17 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Кожух О.А., Мацунича М.В., 
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2025 року у складі судді Куцкіра Ю.Ю, у справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту спадкового майна, -
в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мукачівського ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту спадкового майна.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2025 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту спадкового майна – відмовлено. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02 вересня 2025 року у справі № 303/4244/25 позовні вимоги заявника залишено без задоволення з підстав звернення з позовом до неналежного відповідача. Для з`ясування причин наявності арешту майна, представником заявника було подано запит до органу ДВС, який накладав арешт на майно. З відповіді Мукачівського РВ ДВС Західного МРУЮ на запит представника від 30.05.2025 року виплаває, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не була внесена до АСВП, що є грубим порушенням Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки відомостей про стягувача, чи особу, в інтересах якої накладено обтяження, у зазначеному виконавчому провадженні немає, пред`явити позов до належного відповідача не виявляється можливим. Враховуючи порушення порядку внесення відомостей про арешт майна до АСВП, саме державний виконавець є належним відповідачем. Однак, вказана обставина залишилася поза увагою суду при ухваленні оскаржуваної ухвали. Апелянт звертає увагу на те, що Верховний Суд висловив свою правову позицію у аналогічній справі, що відображено у постанові від 19 березня 2025 року у справі № 757/48626/24. Зокрема Верховний Суд констатує:«..Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».Таким чином, врахувавши, що позивач не є суб`єктом права на подання скарги в порядку статті 447 ЦПК України, не наділений правомочністю звертатися зі скаргою на дії та рішення державного виконавця, вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі за положеннями п. 1 ч.1 ст.186 ЦПК України.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник апелянта – адвокат Яцко В.Л. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 вже звертався до суду з аналогічним позовом до одного і того самого відповідача та з тих самих підстав у справі №303/4244/25, пров.2/303/1510/25, за результатами розгляду якого ухвалено рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.09.2025 року, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено і дане рішення набуло законної сили 03.10.2025 року.
З такими висновками не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Згідно з ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Пунктом 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Для застосування вказаної підстави для відмови у відкритті провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
При цьому, визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Судом встановлено, що у червні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мукачівського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна.
Свої вимоги мотивував тим, що постановою державного виконавця Мукачівського МВ ДВС від 17.06.2005 року серії АА № 314618 накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 та накладено заборону на його відчуження. Відомості про накладення арешту 25.05.2005 року на підставі запису № 99 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. Жодного підтвердження надіслання копії постанови державного виконавця про накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ні боржник ні його спадкоємці не отримували.
ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_2 помер, після його смерті спадкоємцем останнього є його син ОСОБА_1 . Після прийняття спадщини позивачем було отримано свідоцтво на спадщину за заповітом від 15 квітня 2025 року, посвідчене державним нотаріусом Свалявської ДНК Дядюша О.О. Про існування арешту майна заявник дізнався з інформаційної довідки, одержаної на його запит від 29.05.2025 року № 199/02-32. На звернення до Мукачівського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, було отримано відповідь, що матеріали виконавчого провадження знищені. Відтак вважає, що арешт майна накладений всупереч вимогам закону та є порушенням процедури його реєстрації в АСВП є незаконним та підлягає скасуванню.
Враховуючи вищенаведене просив скасувати арешт нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за адресою:  АДРЕСА_1 .
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2025 року у справі №303/4244/25 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено, оскільки такий позов подано до неналежного відповідача.
В подальшому, після ухвалення вказаного рішення у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мукачівського ВДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту спадкового майна.
На обґрунтування заявленого позову позивач вказує на те, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 вересня 2025 року у справі №303/4244/25 відмовлено у задоволенні позову з підстав звернення до суду з позовом до неналежного відповідача. Для з`ясування причин наявності арешту майна, представником заявника було подано запит до органу ДВС, який накладав арешт на майно. З відповіді Мукачівського РВ ДВС Західного МРУЮ на запит представника від 30.05.2025 року виплаває, що постанова державною виконавця про відкриття виконавчого провадження не була внесена до АСВП, що є грубим порушенням Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки відомостей про стягувача, чи особу, в інтересах якої накладено обтяження, у зазначеному виконавчому провадженні немає, пред`явити позов до належного відповідача не виявляється можливим. За вищенаведених обставин, враховуючи порушення порядку внесення відомостей про арешт майна до АСВП, саме державний виконавець є належним відповідачем.
Відтак, в даних справах відсутня тотожність підстав позову.
З огляду на викладене, в даному випадку не має правових підстав для застосування п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки відсутні необхідні три складові, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, оскільки вищевказані позови повністю не співпадають за обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував дані обставини і вище зазначені вимоги процесуального закону та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України для відмови у відкритті провадження у справі, а тому ухвала суду першої інстанції, відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 26 березня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: