П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/10131/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Юлія Миколаївна 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 
14 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Боровицького О. А.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський цемент" та Вінницької митниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський цемент" до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просив: визнати протиправними та скасувати рішення.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.03.2025 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення щодо відмови в митному оформленні, шляхом надання картки відмови від 10.05.2024 № UA 401020/2024/000617.
Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості від 10.05.2024 за № UA 401000/2024/000143/2.
Визнано протиправним та скасовано рішення щодо відмови в митному оформленні, шляхом надання картки відмови від 13.05.2024 № UA 401020/2024/000628.
Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості від 13.05.2024 за № UA 401000/2024/000145/2.
Визнано протиправним та скасовано рішення щодо відмови в митному оформленні, шляхом надання картки відмови від 13.05.2024 № UA 401020/2024/000630.
Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості від 13.05.2024 за № UA 401000/2024/000147/2.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський цемент" витрати з оплати судового збору у сумі 21762,66 грн за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський цемент" витрати на оплату послуг адвоката в сумі 10000, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 10 000 грн.
До суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач вказує, що визначений розмір витрат на правничу допомогу є не обґрунтованим і надміру завищеним, а відтак вимога про стягнення зазначених коштів з Вінницької митниці є безпідставною.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що в листопаді 2023 року, ТОВ «Подільський цемент» за зовнішньоекономічним договором № 01/11/23 від 01 листопада 2023 року придбано у Wytwornia Prefabrykatow Betonowych K.Morawska-Maga Spolka Jawna обладнання «Вживана автоматична вібропресувальна лінія для виробництва бетонних виробів». Загальна вартість закупівлі становила 40 000 євро.
Відповідно до специфікації до контракту вказана автоматична вібропресувальна лінія з виробництва бетонних виробів складається з 20 блоків, які також поділяються на окремі частини.
В лютому та травні 2024 року частини лінії з виробництва бетонних виробів було ввезено на митну територію України. З метою митного оформлення в режимі імпорт вказаного товару 09 травня 2024 року позивачем до митного оформлення подано електронну митну декларацію (далі - ЕМД 009), яку прийнято в роботу митним постом Вінницької митниці та присвоєно номер 24UA401020026009UO.
Зазначені в декларації частини придбаної лінії з виробництва бетонних виробів, відповідно до укладеного договору, специфікації, яка є невід`ємною частиною та рахунку-фактури заявлено за основним методом визначення митної вартості за вартістю 2400,00 евро, про що зазначено в графі 22 ЕМД 009, що еквівалентно 101 834,88 гривень та враховуючи витрати на перевезення вказаного товару в графі 45 ЕМД 009 вартість товару відкориговано на суму транспортних витрат.
10 травня 2024 року позивачем до митного оформлення подано електронну митну декларацію (далі - ЕМД 474), яку прийнято в роботу митним постом Вінницької митниці та присвоєно номер 24UA401020026474U5.
Зазначені в декларації частини придбаної лінії з виробництва бетонних виробів, відповідно до укладеного договору, специфікації, яка є невід`ємною частиною та рахунку-фактури заявлено за основним методом визначення митної вартості за вартістю 870,74 євро, про що зазначено в графі 22 ЕМД 474, що еквівалентно 37 280,56 гривень та враховуючи витрати на перевезення вказаного товару в графі 45 ЕМД 474 вартість товару відкориговано на суму транспортних витрат.
10 травня 2024 року позивачем до митного оформлення подано електронну митну декларацію (далі - ЕМД 478), яку прийнято в роботу митним постом Вінницької митниці та присвоєно номер 24UA401020 02 6478U1.
Зазначений товар, відповідно до укладеного договору та рахунку-фактури заявлено за основним методом визначення митної вартості за вартістю 876,42 евро, про що зазначено в графах 22 ЕМД 478, що еквівалентно 37 523,75 гривень та враховуючи витрати на перевезення вказаного товару в графі 45 ЕМД 478 вартість товару було відкориговано на суму транспортних витрат.
Для підтвердження заявленої митної вартості митному органу, разом з ЕМД 009, 4 ЕМД 474, ЕМД 478 надано наступні документи (розділ 44 ЕМД): 0271 Пакувальний лист б/н від 06.05.2024; 0325 Рахунок-проформа № 00010/2023 від 16.10.2023; 3002 Платіжний документ, що підтверджує вартість товару б/н від 15.11.2023; 4100 Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104); 4103 Доповнення до Зовнішньоекономічного договору б/н від 01.11.2023.
По ЕМД 474 надано наступні документи: 0380 Рахунок-проформа (інвойс) № 6/05/2024 від 06.05.2024; 0730 Автотранспортна накладна № 008574 від 06.05.2024; 0851 Фітосанітарний сертифікат EU/PL/0979578 від 07.05.2024; 0862 Декларація про походження товару № 6/05/2024 від 06.05.2024; 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 06/05/24 від 06.05.2024; 4301 Договір (контракт) про перевезення № 02/05-243 від 02.05.2024; 9610 Копія митної декларації країни відправлення № 24PL445010E1246706 від 07.05.2024.
По ЕМД 478 надано наступні документи: 0380 Рахунок-проформа (інвойс) № 4/05/2024 від 06.05.2024; 0730 Автотранспортна накладна № 426501 від 06.05.2024; 0851 Фітосанітарний сертифікат EU/PL/0979578 від 07.05.2024; 0862 Декларація про походження товару № 4/05/2024 від 06.05.2024; 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару 0605/1 від 06.05.2024; 4301 Договір (контракт) про перевезення № 02/05-242 від 02.05.2024; 9610 Копія митної декларації країни відправлення № 24PL445010E1246377 від 10.05.2024.
За результатом розгляду поданих електронних митних декларацій відповідачем прийнято наступні рішення по ЕМД 009: - рішення щодо відмови в митному оформленні, шляхом надання картки відмови від 10.05.2024 № UA401020/2024/000617, а заявлену митну вартість скориговано шляхом винесення рішення про коригування митної вартості від 10.05.2024 № UA401000/2024/000143/2, згідно якого митну вартість товару визначено за резервним методом визначення митної вартості.
По ЕМД 474: - рішення щодо відмови в митному оформленні, шляхом надання картки відмови від 13.05.2024 № UA401020/2024/000628, а заявлену митну вартість скориговано шляхом винесення рішення про коригування митної вартості від 13.05.2024 № UA401000/2024/000145/2, згідно якого митну вартість товару визначено за резервним методом визначення митної вартості.
По ЕМД 478: - рішення щодо відмови в митному оформленні, шляхом надання картки відмови від 13.05.2024 № UA401020/2024/000630, а заявлену митну вартість скориговано шляхом винесення рішення про коригування митної вартості від 13.05.2024 № UA401000/2024/000147/2, згідно якого митну вартість товару визначено за резервним методом визначення митної вартості.
Так, у рішеннях вказано, що митну вартість товару не може бути визначено за ціною договору, щодо товарів, які імпортуються, згідно ст. 58 МК України, у зв`язку з тим, що під час контролю правильності визначення митної вартості встановлено, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не містять всіх конкретних числових значень щодо ціни, яка була сплачена. А тому, митна вартість товарів буде визначена за резервним методом згідно ст. 64 МК України.
Вважаючи протиправними рішення відповідача про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Частиною 6 ст. 257 МК України передбачено, що умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом.
Частиною 3 ст. 318 МК України визначено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Згідно ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч. 6, 7 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
За змістом ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.
Відповідно до ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно положень ст. 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Системний аналіз наведених норм доводить, що декларант при митному оформленні товарів зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості у спосіб, визначений законом. В тому числі, митний орган може надіслати декларанту письмову вимогу про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Але при цьому, митний орган зобов`язаний належним чином обґрунтувати наявність підстав та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена декларантом митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих разом із митною декларацією. Крім цього, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Вказана позиція також викладена Верховним Судом у постанові від 08.06.2022 справа № 380/1197/20.
Суд також зазначає, що митний орган не повинен витребовувати усі документи, визначені ст. 53 МК України, а лише ті, що дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості. І вже ненадання декларантом повного переліку правомірно витребуваних документів може бути підставою для прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості та застосування другорядного методу визначення митної вартості та відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів через митний кордон.
Надаючи правову оцінку рішенням про коригування митної вартості товару в частині, що стосується укладеного зовнішньо-економічного договору, то суд зазначає наступне.
01.11.2023 між ТОВ «Подільський цемент» (як покупець) та Wytwornia Prefabrykatow Betonowych K.Morawska-Maga Spolka Jawna (як продавець) укладено зовнішньоекономічний договір № 01/11/23.
Відповідно до пункту 1.1. продавець зобов`язався передати у власність покупця обладнання «Вживана автоматична вібропресувальна лінія для виробництва бетонних виробів» вартість якого становить 40 000 (сорок тисяч) євро, а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його вартість.
В пункті 1.2. контракту зазначено, що відомості про товар обумовлюється в документі купівлі-продажу, інвойсі.
Пункт 1.3. контракту встановлює, що загальна сума контракту складає 40 000 (сорок тисяч) євро. У відповідності до розділу 4 розрахунок за товар проводяться за безготівковим розрахунком в євро при цьому за умови 100% передоплати. Датою оплати вважається дата зарахування грошей на поточний рахунок продавця.
В доповнення до контракту сторонами укладено специфікацію, в якою визначено найменування, кількість та загальну вартість комплектуючих вживаної автоматичної вібропресувальної лінії для виробництва бетонних виробів.
Отже, вібропресувальна лінія є єдиним цілим, а оціночною одиницею є найменування та кількість товару, при цьому, вага не має відповідного значення, що підтверджується самою специфікацією в якій зазначено, що «вага визначена приблизно». Тобто, позивач не знав точної ваги товару, при цьому саме за вказаним контрактом позивач здійснював завезення частини обладнання по яким прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості.
Стосовно проформи інвойсу, суд зазначає про таке.
Проформа-інвойс це документ, у якому зазначається обов`язок продавця товарів (виконавця послуг) поставити товари (надати послуги) покупцю за наперед обговореною ціною. Ціна послуг та перелік товарів у цьому виді інвойсу не є остаточним та надалі може змінюватись.
Відмінність проформи-інвойсу полягає в тому, що деякі дані можуть бути не остаточними та до нього ще можуть бути внесені зміни. Наприклад, сторони можуть змінити дані щодо кількості чи моделей, типу того чи іншого товару.
Натомість інвойс з остаточними змінами та узгодженими даними вже формуватиме комерційний інвойс.
Саме комерційний інвойс використовується для митної декларації під час продажу товарів, експортованих через міжнародні кордони. При цьому, варто зауважити, що в чинному законодавстві, як в національному так, і міжнародному відсутні обов`язкові вимоги до реквізитів, які мають бути зазначенні в рахунку-проформі (проформі-інвойсі) та інвойсі, тобто у рахунку на оплату, а тому відсутність у проформі-інвойсі посилання на відповідний договір не може слугувати підставою для визнання його недійсним або викликати сумніви щодо достовірності інформації, яка в ньому зазначена.
Щодо інвойсів по електронних митних деклараціях суд зазначає, що:
фактура проформа № 6/05/2024, що виставлена 06.05.2024, стосується відправки 2 технологічних піддонів для вібропресу, які є складовими автоматичної вібропресувальної лінії для виробництва бетонних виробів. Загальна вартість деталей відповідно інвойсу № 6/05/2024 становить 870,74 євро з 40 000 євро вартості усієї лінії, а відтак заявлена митна вартість товару відповідає тій, що відображена в комерційному інвойсі;
фактура проформа № 4/05/2024, що виставлена 06.05.2024, на завантаження та відправку технологічного піддону для вібропресу, в кількості 541 одиниця, що є складовими автоматичної вібропресувальної лінії для виробництва бетонних виробів, згідно складеного продавцем інвойсу № 4/05/2024, становить 876,42 євро, з 40 000 євро вартості усієї лінії, а відтак, заявлена митна вартість товару відповідає тій, що відображена в комерційному інвойсі;
фактура проформа № 9/05/2024, що виставлена 06.05.2024, на завантаження та відправку: візок для вивозу готової продукції в кількості 1 шт. та пакувальник для пакування готової продукції в кількості 1 шт. які є складовими автоматичної вібропресувальної лінії для виробництва бетонних виробів, та згідно складеного продавцем інвойсу № 9/05/2024, становить 2400,00 євро. з 40 000 євро вартості усієї лінії, заявлена митна вартість товару відповідає тій, що відображена в комерційному інвойсі.
При цьому, щодо оплати товару, суд зазначає, що відповідно до платіжного доручення, суму платежу виконано АТ «Укрсіббанк» 15.11.2023, про що свідчить відмітка на дорученні про дату валютування. Відтак, загальна вартість товару становить 40000,00 євро.
Отже, факт сплати визначеної у зовнішньоекономічному договорі № 01/11/2023 в сумі 40 000,00 євро підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним документом від 15.11.2023. Також, суд зауважує, що у процедурі контролю за митною вартість товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. В той же час, умови, терміни та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються, а тому відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги під час контролю за митною вартістю.
Враховуючи зазначене, митний орган не навів обставин, які б свідчили про наявність у наданих позивачем документах розбіжностей, що впливають на правильність визначення митної вартості. Суд також не враховує сумніви митного органу щодо дати оплати, оскільки вони не ґрунтуються на нормах законодавства.
Окремо слід зазначити щодо документа, який підтверджує оплату товару, оскільки митним органом зауважено, що платіжну інструкцію № 4 від 15.11.2023 не можливо ідентифікувати, як платіжний документ, оскільки таке не містить назви банку, печаток, відсутній підпис відповідальної особи, суд зауважує що таке є безпідставним, з наступних причин.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні документи, що підтверджують господарську операцію, можуть існувати в електронному вигляді без обов`язкового використання печатки, якщо вони містять необхідні реквізити, передбачені законодавством.
При цьому, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Крім того колегія суддів зауважує, що в умовах сучасного електронного документообігу та міжнародних банківських переказів (система SWIFT), відсутність печаток або підписів на роздруківках електронних банківських виписок не є ознакою їх недійсності. Якщо відповідач мав сумніви щодо проведення платежу, він мав право надіслати запит до банку або закордонних митних органів, а не просто констатувати "нелогічність".
Таким чином, відсутність печатки та підпису відповідальної особи не є підставою для відмови у визнанні платіжної інструкції № 4 від 15.11.2023 як належного платіжного документа. Відповідно, митний орган не має правових підстав для відмови у митному оформленні товару з цієї причини.
Щодо тверджень митного органу, що згідно довідки про транспортні витрати навантаження відбувалося за рахунок відправника, при тому, що поставка товару відбувалася на умовах EXW, яким передбачено, що витрати пов`язання із навантаженням товару в транспортний засіб бере на себе покупець, суд зазначає наступне.
Так, згідно умов, що EXW - термін інкотермс 2000 та 2010, який означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці. Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту.
FCA - термін Інкотермс 2000 та 2010, який означає, що продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця.
Слід зазначити, що вибір місця постачання вплине на зобов`язання із завантаження і розвантаження товару у даному місці.
Отже, як визначено в зовнішньоекономічному договорі № 01/11/2023, що продавець поставляє товар на умовах EXW. При цьому, враховуючи форс-мажорні обставини з блокади державного кордону, продавцем здійснено завантаження товару за власний рахунок, про що свідчить експортна декларація, в розділі 20 якої «Умови доставки» зазначено «FCA Pultusk».
Відтак, за умовами FCA продавець взяв на себе обов`язок по оформленню митних декларацій та завантаженню товару на транспорт позивача, про що також свідчить пакувальний лист. При цьому, вказаним документам відповідач оцінки не надав.
Крім того, як зазначає позивач, що ним не було понесено жодних додаткових витрат, які б могли призвести до збільшення вартості товару.
Таким чином, витрати на транспортування та інші додаткові витрати, які не були включені до вартості товару, не можуть бути підставою для перегляду його вартості. Такі витрати підлягають додаванню до митної вартості товару, при цьому базова вартість товару залишається незмінною.
Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем документів для визначення митної вартості задекларованого товару, та, як наслідок, безпідставність визначення такої вартості із застосуванням другорядних методів. При цьому, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості саме за ціною договору.
Також відповідачем порушені норми МК України щодо порядку обрання методів визначення митної вартості товарів, що ввозились позивачем на митну територію України.
МК України визначені певні методи визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту. Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до встановлених вимог.
Верховний Суд у постанові від 13.07.2021 у справі № 200/6521/20-а зазначив, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору.
Суд також дослідив правомірність застосування відповідачем другорядного (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів та зазначає таке.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012).
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.06.2018 у справі №826/6346/16 (№К/9901/36092/18), від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).
Обов`язок доведення митної ціни товару стосується саме позивача. При цьому, митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як вже зазначалось, декларантом подані усі документи, що виключали обґрунтовані сумніви відповідача в правильності зазначеної митної вартості товарів, висновки про що зроблено вище. Документи які подані під час митного оформлення містили конкретні числові значення щодо ціни, що підлягає сплаті за товар, який ввозився на територію України в режимі імпорту, відповідно митним органом неправомірно, без достатніх на це підстав, прийнято рішення про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товару.
При цьому, не наведення належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом за відсутності певних документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.07.2019 справа № 809/872/17.
Надаючи правову оцінку рішенням про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, слід врахувати, що письмове рішення митниці про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Однак, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, відповідачем не наведено порівняння повних характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що є порушенням ч. 2 ст. 55 МК України. Тим більше судом встановлено, що товари в обох випадках не є аналогічними.
В даному випадку різниця між вартістю товару, задекларованого позивачем та вартістю схожих товарів, що розмитнювались у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем документів для визначення митної вартості задекларованих товарів, та, як наслідок, безпідставність визначення такої вартості із застосуванням другорядних методів. При цьому, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості саме за ціною договору.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення митного органу про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/143/2 від 10.05.2024 та № UA401000/2024/000145/2, № UA401000/2024/000147/2 від 13.05.2024 є протиправними та таким, що підлягають скасуванню.
Щодо вимог позивача про скасування карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 10.05.2024 за № UA401020/2024/000617, та від 13.05.2024 № UA401020/2024/000628, № UA401020/2024/000630, то суд зазначає таке.
Згідно з ч. 6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Тобто, однією з підстав для відмови у прийнятті митної декларації є неправильність визначення декларантом митної вартості товарів.
Оскільки, на час прийняття оспорюваної картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення були відсутні підстави, передбачені частиною шостою статті 54 МК України, відповідне рішення суб`єкта владних повноважень також є протиправним та підлягає скасуванню.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову.
Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).
Частиною 5 та 6 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з матеріалами справи, на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу надано договір від 10.07.2024 про представництво в адміністративний справі, який укладено між ТОВ «Подільський цемент» (надалі - Клієнт) та адвокатом Юрченко Тарасом Петровичем (надалі -Адвокат).
Відповідно до п. 1.1 вищезазначеного договору клієнт доручає, а адвокат приймає на себе виконання обов`язків з надання правової допомоги в частині консультування, підготовки необхідних документів та представництва інтересів клієнта щодо питань, пов`язаних із оскарженням рішень про коригування митної вартості №№ UA401000/2024/000143/2, UA401000/2024/000145/2, UA401000/2024/000147/2 та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Розділом 3 договору від 10.07.2024 визначено гонорар (вартість послуг) адвоката. Так, відповідно до п. 3.2 гонорар адвоката складає суму обумовлену сторонами – 20000,00 грн.
Окрім того, до позовної заяви долучено рахунок на оплату № 07/24-а/1 від 10.07.2024 на загальну суму 20000,00 грн; детальний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесено позивачем у зв`язку із розглядом справи у Вінницькому окружному адміністративному суді; виписку руху коштів по рахунку фізичної особи-підприємця від 23.08.2024 з якої слідує, що 11.07.2024 здійснено оплату у сумі 20000,00 грн за договором № 07/24/а-01 від 10.07.2024.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Враховуючи те, що гонорар адвоката встановлено у фіксованому розмірі, надання додаткових документів, які б підтверджували розмір гонорару, обсяг наданих послу, витраченого часу не є обов`язковим.
Аналогічні висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, від 18.08.2022 у справі № 340/323/21, від 10.11.2022 у справі № 640/24023/21.
Відтак, матеріалами справи підтверджується, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.
Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд також звертає увагу на позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 01.02.2023 у справі №160/19098/21, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Позивач, в своїй апеляційній скарзі вказує про те, що на підготовку позовної заяви, було витрачено 12 годин, на підготовку відповіді на відзив було витрачено 6 годин, також на підготовку документів і та їх подання разом із позовом було додатково витрачено ще 2 години.
Разом з тим відповідач у відзиві зазначив про те, що у провадженні Вінницького окружного адміністративного суду лише за 2024 рік перебувало сім адміністративних справ за позовом ТОВ «Подільський цемент» до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості, інтереси якого представляє адвокат Юрченко Т.П. Тексти позовних вимог та обґрунтування в усіх позовних заявах та інших процесуальних документах є аналогічними. З цього випливає, що адвокатом не було витрачено велику кількість часу на підготовку позовної заяви, пошук нормативно-правової бази, практики Верховного Суду, тощо. Наведене свідчить про повторне використання стандартних текстів із мінімальним коригуванням, а надання правових консультацій в межах вже багаторазово відпрацьованої категорії справ викликає сумнів у доцільності такого обсягу консультування. Йдеться, фактично, про роз`яснення стандартної правової позиції, яка вже неодноразово застосовувалася адвокатом в аналогічних справах.
Колегія суддів враховує, що предмет спору в цій справі не є значно складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви у цій справі вимагала значного обсягу часу та за своїми характеристиками була віднесена до обсягу складних справ.
Таким чином, з урахуванням обставин справи, а саме: виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо); кількості учасників у справі; виходячи з фактично витраченого представником позивача часу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн., на відшкодування яких у позивача виникло право за результатами розгляду цієї справи, підлягають зменшенню.
При цьому співмірною та розумною у цій справі загальною компенсацією вартості наданих адвокатом послуг під час розгляду справи судом першої інстанції є сума 10000,00 грн, яку слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Оскільки доводи апеляційних скарг позивача та відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський цемент" та Вінницької митниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Боровицький О. А.    Курко О. П.