Справа № 209/10219/25
Провадження № 2/209/510/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
/ЗАОЧНЕ /
07 квітня 2026 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючої судді - Левицької Н.В.,
за участі секретаря судового засідання - Погрібної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за страховим договором, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського через підсистему «Електронний суд» з позовною заявою звернулося Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», в інтересах якого діє представник Войціховський А.В. (далі також ТДВ «Страхова група «Оберіг», ТДВ «СГ «Оберіг», позивач) до ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості за страховим договором. Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» грошові кошти в розмірі 23.278,45 грн (двадцять три тисячі двісті сімдесят вісім грн. 45 коп.), з яких: сума виплаченого страхового відшкодування, що підлягає оплаті Відповідачем в порядку регресу в розмірі 15.205,00 грн (п`ятнадцять тисяч двісті п`ять) гривень 00 коп.; штрафні санкції, а саме: - інфляційні втрати в розмірі 2.027,16 грн (дві тисячі двадцять сім) гривень 16 коп.; - пеня в розмірі 5.489,24 грн (п`ять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 24 коп.; - три відсотки річних в розмірі 557,05 грн (п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 05 коп., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7300 грн.
Короткий зміст позовних вимог.
В обґрунтування вимог зазначає, що 10.05.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю VOLKSWAGEN PASSAT, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та Opel Astra, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. В судовому порядку Відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124, ст. 122-4 та ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, таким чином було встановлено факт, що відповідач після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди, а також вжив алкоголь та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного сп`яніння.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, станом на дату настання ДТП, була забезпеченав ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР-3379371.
На виконання полісу страхування №АР-3379371, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу Opel Astra, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , позивачем здійснено виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 15.205,00 грн.
20 вересня 2024 року відповідачу було направлено досудову вимогу про виплату грошових коштів, але станом на дату подання позовної заяви, відповідач кошти не сплатив, тож позивач нарахував штрафні санкції за період з 26.09.2024 року по 15.12.2025 року та позивач бажає стягнути із відповідача інфляційні втрати у розмірі 2027,16 грн., пеню у розмірі 5489,24 грн. та три відсотки річних у розмірі 557,05 грн.
На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти у загальному розмірі 23278,45 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 12 лютого 2026 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 05 березня 2026 року об 11 год. 40 хв.
Відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України вирішено подальший виклик відповідача у справі здійснювати через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 05 березня 2026 року справу відкладено на 07 квітня 2026 року у зв`язку з неявкою відповідача.
Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак у пред`явленому позові представник позивача просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи..
Суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника позивача згідно вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України.
У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 44, 55).
Про проведення судового засідання відповідач також повідомлявся та викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, відзив проти позову не надав.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи достатність доказів та те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов до переконання, що є всі правові підстави провести заочний розгляд даної справи, про що прийнята відповідна ухвала.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Фактичні обставини справи встановлені судом.
Судом встановлено, що 10 травня 2023 року о 17.00 годині на пр-ті Наддніпрянському, 22 у м. Кам`янському ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_5 , маючи намір повернути ліворуч, ввімкнув задню передачу та, рухаючись заднім ходом, не переконався, що він не створить небезпеки іншим учасникам руху, через що скоїв зіткнення з автомобілем Opel Astra, державний номер НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався позаду нього. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, що спричинили матеріальні збитки. 
Окрім цього, 10 травня 2023 року о 17.00 годині на пр-ті Наддніпрянському, 22 у м. Кам`янському ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_5 , здійснив зіткнення з автомобілем Opel Astra, державний номер НОМЕР_6 , та залишив місце ДТП, до якої він причетний.
Також, 10 травня 2023 року о 17.00 годині на пр-ті Наддніпрянському, 22 у м. Кам`янському ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_5 , вживав алкоголь після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 10 травня 2023 року о 17.00 годині на пр-ті Наддніпрянському, 22 у м. Кам`янському, від проходження огляду у закладі охорони здоров`я та за допомогою «Драгеру» відмовився.
Вина ОСОБА_1 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.07.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у здійсненні адміністративних правопорушень, передбачених 4 ст. 130, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та підвергнуто адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 (три) роки. Постанова не оскаржувалася, набрала законної сили (а.с. 8 зворотній бік - 9).
В результаті даної ДТП з вини водія ОСОБА_1 був пошкоджений автомобіль Opel Astra, державний номер НОМЕР_6 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , що підтверджено матеріалами справи (а.с. 11).
Відповідальність водія Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_5 , VIN-код НОМЕР_7 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АР №003379371 у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» від 2023 (а.с. 10).
14 серпня 2023 року ОСОБА_5 звернулася до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ»» із заявою про страхове відшкодування (звор. бік а.с.10).
Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу, 15.05.2025 представником було проведено огляд транспортного засобу Opel Astra, державний номер НОМЕР_6 , в ході якого встановлено комплектацію автомобіля та характер пошкоджень (а.с. 12)
Згідно з ремонтною калькуляцією №42996 від 29.05.2023, загальна вартість ремонту транспортного засобу Opel Astra, державний номер НОМЕР_6  становить 17451,73 грн. (а.с. 13-14).
Згідно страхового акту №42996/1 від 15.08.2023 складеного в рамках страхової справи №42996 згідно з договором страхування, вимогами законодавства та документами отриманими під час розслідування та опрацювання страхової справи зроблено висновок, що заявлена подія, яка відбувала 10.05.2023, 17:00, місце події Кам`янське, вул.Наддніпрянська,22 є страховим випадком. Сума страхового відшкодування 15205,00 грн. (а.с.15), яке сплачено СГ ОБЕРІГ ТДВ ОСОБА_5 , що підтверджується платіжною інструкцією №21193 від 15.08.2023 (звор. бік а.с. 15).
Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником, зокрема, відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них згідно з пунктом 9 частини першої вказаної статті належить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України.
За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Статтею 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зазначено: «[…] стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».
Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» на відшкодування шкоди особі потерпілому у ДТП, саме в порядку регресу.
Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена та останнім не спростована під час розгляду даної цивільної справи, а також враховуючи той факт, що відповідач спричинивши дорожньо- транспортну пригоду, залишив місце пригоди та завдав потерпілому матеріальні збитки, а право вимоги перейшло до страховика-позивача, тому він зобов`язаний їх відшкодувати.
ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» сплатила потерпілій стороні страхове відшкодування у розмірі 15205 гривень 00 копійок, що підтверджено платіжною інструкцією, то відповідно до положень статей 993, 1191, 1194 ЦК України, ст. 108 Закону України «Про страхування» позивач має право на відшкодування заявленої в позові суми із відповідача ОСОБА_1 який винний у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
За таких обставин, відповідач, як винуватець ДТП, тобто особа відповідальна за завданий збиток повинен відшкодувати ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» суму страхового відшкодування сплаченого за договором добровільного страхування наземного транспорту за полісом, що складає 15205 гривень 00 копійок, а тому суд вважає, що позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню.
Щодо заявленої вимоги про стягнення із відповідача інфляційних втрат в розмірі 2027,16 грн; пені в розмірі 5489,24 грн та 3 % річних у розмірі 557,05 грн.
Згідно з статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 37); стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тобто, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, на винну сторону нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України (ч. 41).
Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №758/1303/15-ц (пункт 26)).
У постанові від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Позивач, зазначаючи, що відповідач порушив грошове зобов`язання, яке на його думку є підставою для нарахування пені, інфляційних втрат, 3% річних, надав суду письмову вимогу про виплату грошових коштів за вихідним №42996/1 від 17.09.2024, що адресована ОСОБА_1 зі змісту якої вбачається, що ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» вимагало сплатити суму в розмірі 15205,00 грн. протягом 5 календарних днів з моменту отримання Вимоги.
До матеріалів позовної заяви також долучено список № 6236 від 20.09.2024 згрупованих відправлень «Рекомендований лист» з якого вбачається, що ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» направило ОСОБА_1 відправлення (№ відправлення (ШКІ): 0600963343156) на адресу: АДРЕСА_1 та службовий чек.
Із трекінгу поштового відправлення вбачається, що поштове відправлення №0600963343156 повернуто за зворотною адресою у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.
Суд звертає увагу, що згідно позовної заяви відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2 , однак із долученого службового чеку вбачається, що ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» направило ОСОБА_1 лист за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_1 .
Також, суд зауважує, що в матеріалах справи відсутній опис вкладення у цінний лист, з якого б суд мав можливість встановити, що саме було направлено відповідачу по справі.
Відповідно до правової позиції, сформованої у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 914/1955/17, саме опис вкладення є офіційним підтвердженням наявності у відправленні того пакету документів, який був надісланий відправником. Список згрупованих відправлень рекомендованих листів та копія з журналу вихідної кореспонденції не є належними доказами надіслання копії апеляційної скарги іншим учасникам справи.
Таким чином, за відсутності у матеріалах справи опису вкладення суд позбавлений можливості перевірити чи дійсно ОСОБА_1 поштовим відправленням (№ відправлення (ШКІ): 0600963343156) було направлено письмову вимогу про виплату грошових коштів, а не будь-який інший документ.
Саме по собі складання вимоги кредитором про сплату коштів не викликає у боржника обов`язку сплатити такі кошти.
Вказані обставини впливають на момент, з якого починається строк нарахування трьох відсотків річних, інфляційних збитків, пені, а за відсутності вказаної інформації відсутні підстави вважати, що відповідач порушив грошове зобов`язання.
Водночас, позивачем не надано доказів того, що письмовим договором, укладеним між ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та ОСОБА_1 , було передбачено застосування неустойки до відповідного зобов`язання. Позивачем взагалі не зазначено, на якій правовій підставі здійснено нарахування пені. Обґрунтування вказаної вимоги у позовній заяві відсутнє.
При цьому, згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
За таких обставин, обов`язок щодо несвоєчасної сплати страхового відшкодування законодавець покладає саме на страховика.
Крім цього, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).
З урахуванням встановлених обставин суд доходить висновку, що ОСОБА_1 не можна вважати боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому він не повинен нести наслідки у вигляді сплати позивачу інфляційних втрат, пені та 3% річних.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу.
У поданому позові позивач просить стягнути із відповідача на свою корить судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7300 грн.
У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивач долучив до матеріалів справи: договір про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025, укладений між ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та ФОП адвокатом Войціховським А.В.; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу; акт прийому-передачі наданих послуг № 42996/1 від 15.12.2025, з яких вбачається факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 300 грн 00 коп.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).
Розмір гонорару адвоката у сумі 7300,00 грн неспівмірний зі складністю справи, яка відповідно до положень ЦПК України є малозначною, розглядається у порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі матеріалів, а також часом, необхідним представнику позивача для вчинення відповідних процесуальних дій.
У даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, виконавцем юридичних послуг не здійснювався розрахунок заборгованості або вчинення інших подібних дій, які б потребували додаткового часу або спеціальних професійних навичок. За своїм змістом, позовна заява вочевидь є подібною до інших позовних заяв, які стосуються стягнення страхового відшкодування.
На підставі викладеного, з урахуванням категорії справи, ціни позову, рівня складності спірних правовідносин, обсягу наданих позивач послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності, розумності та пропорційності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, часткового задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошових коштів у розмірі 3000,00 грн.
Щодо судового збору.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с.8).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 1582,26 грн. (15205,00 грн. / 23278,45 грн. * 2 422,40 грн.), що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст . 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 211, 223, 247, 263-265, 274, 280-289, 353-355 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за страховим договором – задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 15205 (п`ятнадцять тисяч двісті п`ять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1582 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дві) гривні 26 копійок та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, визначених Цивільним процесуальним кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (код ЄДРПОУ 39433769, місцезнаходження: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 14) 
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , остання відома адреса: АДРЕСА_3 ).
Дата складення судового рішення 07 квітня 2026 року.

Суддя Наталія ЛЕВИЦЬКА