Справа № 758/8471/22
Провадження № 2-о/758/319/22 
Категорія 17 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року місто Київ 

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого - судді Ларіонової Н.М.,
при секретарі судового засідання Волошиній А.М., 

за участю: представника заявника - адвоката Рудзея Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.
Заява мотивована тим, що він є громадянином Російської Федерації, має посвідку на постійне місце проживання в Україні та має намір отримати громадянство України. Станом на 24 серпня 1991 року був зареєстрований та постійно проживав на території України, а саме у с. Носівки Чуднівського району, що підтверджується довідкою, у якій зазначено, що у погосподарських книгах Носівської сільської ради зафіксовано прибуття заявника у село Носівки 15.12.1990.
Разом з тим, відомостей про вибуття заявника з території села Носівки у погосподарських книгах за 1991-1995 роки відсутні. 
Заявник зазначив, що необхідність встановлення даного факту для набуття громадянства України необхідна у зв`язку із положення ст. 8 Закону України «Про громадянство України».
Вказав, що у минулому звертався до суду із заявою про встановлення факту проживання постійного проживання на територій України. У цій заяві змінились обставини, сторони по справі.
Враховуючи вищевикладене, заявник просив встановити факт того, що він постійно проживав на території Української Соціалістичної Радянської Республіки. Яка стала територією України, в с. Носівка Чуднівського району Житомирської області станом на 24 серпня 1991 року.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18 листопада 2022 року відкрито провадження у даній справі.
Представником заінтересованої особи - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області 13 лютого 2023 року подано письмові пояснення, в яких представник заінтересованої особи вважає, що заява безпідставна та просив закрити провадження у даній справі. У письмових поясненнях зазначено, що заявник знову звернувся до суду з аналогічними вимогами, незважаючи на ті обставини, що вже є рішення суду, що набрало законної сили за аналогічними вимогами, що є порушенням принципу правової визначеності.
Заявник, будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явивися.
Представник заявника у судовому засіданні підтримав подану заяву.
Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила.
Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 496 ЦПК України іноземці мають право звертатись до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів та мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У ч. 1 ст. 293 ЦПК України зазначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Листом Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.
Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, який має юридичне значення.
Судом встановлено, що заявник на підтвердження свого проживання та реєстрації на території Україні, а саме у сулі Носівки Чуднівського району посилається на довідку архівного відділу Житомирської районної військової адміністрації Житомирської РДА Житомирської області. У даній довідці архівного відділу Житомирської районної військової адміністрації Житомирської РДА Житомирської області від 28.07.2022 зазначено, що погосподарської книги № 3 /особовий рахунок № НОМЕР_1 / Носівської сільської ради Чуднівського району за 1986-1990 роки за адресою: АДРЕСА_1 15 грудня 1990 року був зареєстрований ОСОБА_1 . Інформація про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1 за адресою Носівки Чуднівського району у погосподарських книгах Носівської сільської ради за 1991-1995 не виявлено.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Російської Федерації, йому видана посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 30 березня 2017 року.
Заявник зазначив, що необхідність встановлення даного факту для набуття громадянства України необхідна у зв`язку із положення ст. 8 Закону України «Про громадянство України».
Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».
Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо.
Згідно ст. 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної лади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-111.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку.
Статтею 6 Закону України «Про громадянство» визначені підстави набуття громадянства, зокрема і за територіальним походженням.
Згідно зі ст. 8 цього Закону особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), Кримської Народної Республіки, Кримської Автономної Радянської Соціалістичної Республіки, а також її діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
У травні 2018 року ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про встановлення факту, що він постійно проживав на території Україні, а саме в с. Носівки Чуднівського району Житомирської області до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2018 року за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби у Житомирській області, про встановлення факту, що має юридичне значення встановлено факт того, що ОСОБА_1 постійно проживав на території України в с. Носівки Чуднівського району Житомирської області до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою Житомирського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 липня 2018 року скасовано, ухвалене нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
У дані постанові встановлено та надано оцінку обставинам, які зазначено у довідці, що в погосподарській книзі № 3 за 1986-1990 роки ОСОБА_1 був зареєстрований в АДРЕСА_1 , дата реєстрації - 15 грудня 1990 року. 
У постанові Житомирського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року вказано, що оскільки довідка сільської ради видана на підставі запису в погосподарській книзі за 1986-1990 роки, то в ній немає відомостей про проживання заявника на теритрії УРСР, яка стала територією України, а саме: в с. Носівки Чуднівського району Житомирської області у період з 01 січня 1991 року по 24 серпня 1991 року. На підставі таких обставин, судом було відмовлено у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
У п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень передбачає, що допустимими доказами у даній категорії справ є документ, що підтверджує факти постійного проживання особи на зазначеній території у відповідній період.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законої сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.
Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (рішення ЄСПЛ від 25.07.02 у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України», рішення ЄСПЛ від 28.10.99 у справі «Брумареску проти Румунії»).
Висновки Житомирського апеляційного суду, викладені у постанові від 13 лютого 2019 року, яка набрала законної сили, є обов`язковими і додатковому доказуванню не підлягають. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями частин 5 та 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, судом встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 76, 81, 258, 259, 263-265, 315-319, 496 ЦПК України, суд, - 
В И Р І Ш И В :

В заяві  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України - відмовити в повному обсязі.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Повне найменування сторін у справі:
Заявник -  ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 );
Заінтересована особа - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (місцезнаходження: 02152, м.Київ, вул.Березняківська, буд.4-А; код ЄДРПОУ 42552598).

Суддя 	Н. М. Ларіонова