ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року	Львів	Справа № 260/53/26 пров. № А/857/4979/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 
за участю секретаря Єршової Ю.С.,
представниці апелянта Німець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року (постановлену головуючим – суддею Іванчулинець Д.В. у м. Ужгород) про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у справі № 260/53/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (далі – позивач) в особі представника – адвоката Німець Олени Михайлівни (далі – представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради (далі – відповідач), яким просив:
визнати протиправними та скасувати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкту будівництва «Реконструкція власних господарських приміщень цокольного типу під індивідуальний житловий будинок з вбудованими приміщеннями комерційного призначення в межах існуючих габаритів фундаментів по АДРЕСА_1 » від 19.10.2023 № 144/03-03/23, реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:68117829-3279-2678;
визнати протиправним та скасувати наказ Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 19.10.2023 № 155-М «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва».
Разом з позовом представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, якою просив зупинити дію містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва «Реконструкція власних господарських приміщень цокольного типу під індивідуальний житловий будинок з вбудованими приміщеннями комерційного призначення в межах існуючих габаритів фундаментів по АДРЕСА_1 » від 19.10.2023 № 144/03-03/23, реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:68117829-3279-2678 до набрання законної сили рішенням суду у справі.
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 11.10.2023 ОСОБА_3 звернувся до Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради із заявою в якій просить надати містобудівні умови та обмеження на проектування будівництва «Реконструкція власних господарських приміщень цокольного типу під індивідуальний житловий будинок з вбудованими приміщеннями комерційного призначення (в межах існуючих габаритів фундаментів), код згідно з Державним класифікатором 1110,3. АДРЕСА_2 на власній земельній ділянці з кадастровим номером 2110100000:07:002:0125.
19.10.2023 Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради видано містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (реєстраційний номер 144/03-03/23, Реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:68117829-3279-2678) «Реконструкція власних господарських приміщень цокольного типу під індивідуальний житловий будинок з вбудованими приміщеннями комерційного призначення в межах існуючих габаритів фундаментів по АДРЕСА_1 ». На даний момент, ОСОБА_4 , розпочав забудову земельної ділянки з кадастровим номером 2110100000:07:002:0125, в ході якої така земельна ділянка повністю очищена, а також розпочав залиття фундаменту. Поточні роботи є такими, що мають ознаки самочинного будівництва, продовжуються й несуть потенційну загрозу правам ОСОБА_5 та законним інтересам, а також життю та здоров`ю мешканців суміжної нерухомості. Вказаний об`єкт будівництва розташований у історичному ареалі міста Ужгорода, що значно підвищує вимоги до дотримання режиму охорони культурної спадщини, містобудівних умов, будівельних норм та обмежень, а також підсилює потенційні ризики для довкілля та сусідніх забудов. Вважає, що обраний позивачем захід забезпечення позову є співмірним та таким, що спрямований на збереження історичного ареалу міста.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу - відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено очевидних ознак протиправності оспорюваних містобудівних умов та/або рішення відповідача про їх видачу. Доводи заявника щодо їх протиправності є доводами по суті справи, правова оцінка яким буде надана судом з урахуванням доводів відповідача та/або третьої особи, а також наданих ними доказів. Оцінка цих доводів на стадії розгляду заяви про забезпечення позову фактично призведе до вирішення спору, тому, за відсутності очевидних ознак протиправності оспорюваних рішення та/або містобудівних умов, суд утримається від таких оцінок.
Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційні скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що вказаний об`єкт будівництва розташований у історичному ареалі міста Ужгорода, що значно підвищує вимоги до дотримання режиму охорони культурної спадщини, містобудівних умов, будівельних норм та обмежень, а також підсилює потенційні ризики для довкілля та сусідніх забудов. Самочинні роботи у зоні історичного ареалу створюють підвищену загрозу порушення охоронних режимів, пошкодження прилеглих історичних об`єктів та завдають істотної шкоди громадським інтересам.
Представниця апелянта в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та надала пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.
Відповідач, в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, представницю апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 та 4 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
За ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За частинами 2 та 4 ст. 151 КАС України, cуд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Заходи забезпечення позову, які застосовує суд, не можуть зупиняти, унеможливлювати або в інший спосіб порушувати безперервність процесу призначення, підготовки і проведення виборів, всеукраїнського референдуму.
Відповідно до ч. 3 ст. 152 КАС України, у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17 дійшов висновку щодо застосування зазначених підстав забезпечення позову у адміністративній справі про таке:
«Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.».
Отже, суд при вирішенні питання про забезпечення позову у кожному випадку, повинен виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 у справі № 826/10936/18, від 22.11.2019 у справі № 640/18007/18, від 27.04.2021 у справі № 420/6907/20, від 13.05.2021 у справі № 420/2719/20, від 23.09.2021 у справі № 420/11076/20, від 01.06.2022 у справі № 580/5656/21 та від 21.03.2023 у справі № 460/9602/20, від 23.06.2023 у справі № 640/20708/22, від 25.06.2024 у справі №260/9623/23.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Розглядаючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Наведена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 240/16920/21, від 15.04.2022 у справі №440/6755/21, від 13.07.2022 у справі №240/26736/21, від 31.01.2023 справа № 140/8709/21.
Як слідує з матеріалів позовної заяви, предметом позову у цій справі є скасування містобудівних умов та обмеження для проектування об`єкту будівництва «Реконструкція власних господарських приміщень цокольного типу під індивідуальний житловий будинок з вбудованими приміщеннями комерційного призначення в межах існуючих габаритів фундаментів по АДРЕСА_1 » від 19.10.2023 № 144/03-03/23, реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:68117829-3279-2678 та наказу Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 19.10.2023 № 155-М «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва».
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову позивач посилається на те, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті і набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити, в разі задоволення позовних вимог, ефективний захист поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суд, та призвести до несанкціонованої забудови в межах історичного ареалу м.Ужгорода.
Враховуючи обґрунтування заяви про забезпечення позову та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне зазначити таке.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі – Закон №3038-VI).
Згідно п.п.7, 8 ч.1 ст.1 цього Закону, містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій;
містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
Відповідно до положень ч.ч.1, 4, 5 ст. 26 Закону №3038-VI, забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.
Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом; 4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову).
У розумінні ч.ч.1, 2 ст.29 Закону №3038-VI, основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.
Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Таким чином, містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, та є першим етапом легалізації початку проектування та будівництва об`єктів.
Аналогічні правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 25.06.2024 у справі №260/9623/23.
Відтак, колегія суддів вважає, що на стадії спірних правовідносин, зупинення дії містобудівних умов та обмежень не є ефективним, необхідним і доцільним способом забезпечення позову та не відповідає меті, яку покликаний досягнути цей інститут, оскільки самі містобудівні умови та обмеження не надають замовнику та генеральному підряднику чи підряднику право на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт на відповідному об`єкті будівництва, а таке право надає дозвіл на виконання будівельних робіт, який у межах даної справи не оскаржується.
Крім цього, суд першої інстанції вірно зазначив, що правомірність або протиправність оскаржуваних містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкту будівництва «Реконструкція власних господарських приміщень цокольного типу під індивідуальний житловий будинок з вбудованими приміщеннями комерційного призначення в межах існуючих габаритів фундаментів по вул. Олександра Духновича, 13 А в м. Ужгород» від 19.10.2023 № 144/03-03/23, реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:68117829-3279-2678, може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності доказів у їх сукупності, що може бути здійснено під час вирішення спору по суті.
Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак рішення, дій та бездіяльності відповідача що оскаржуються у даній справі. Крім того, встановлення ознак протиправності такого рішення, дій та бездіяльності, враховуючи предмет позову, є фактично вирішенням адміністративного спору до розгляду справи по суті, що суперечить основним засадам і принципам адміністративного судочинства.
Щодо тверджень про ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суд вказує, що останнім не обґрунтовано та не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову, які він просить застосувати у поданому клопотанні, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі. 
Позивач не довів та документально не підтвердив обставини, які б вказували на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення у даній справі, а викладені у заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам учасників справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову, такий захід забезпечення позову не відповідає положенням КАС України. Суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.
Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують судове рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у справі № 260/53/26 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 05 березня 2026 року