ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/4250/25
категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 09 січня 2025 року № 063550006760 (вих. № 335/03-16 від 10 січня 2025 року), яким відмовлено у призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон № 796-XII);
- зобов`язати відповідача призначити з 19 жовтня 2024 року пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що його страховий стаж складає більше 37 років та він має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, а також постійно проживав з 26 квітня 1986 року дотепер, крім періодів навчання (з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1990 року) та перебування на строковій військовій службі (з 03 липня 1990 року по 25 червня 1992 року), та працював (понад 33 роки) на територіях гарантованого добровільного відселення. По досягненню 54-річного віку позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення з 19 жовтня 2024 року пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII, проте відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пільгової пенсії з підстави проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше 3-ох років. Таку підставу позивач вважає необґрунтованою наполягаючи на тому, що довідкою виконкому Овруцької міської ради від 21 жовтня 2024 року № 7-642 підтверджено постійне проживання у с. Корчівка Овруцького району Житомирської області (зона гарантованого добровільного відселення), що надає право на зниження пенсійного віку на 3 роки, а статус потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС категорії 3 (посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 30 жовтня 1995 року), як вважає позивач, повною мірою підтверджує, що станом на 01 січня 1993 року він прожив або відпрацював у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3-ох років, що, у свою чергу, дає право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку та страхового стажу додатково ще на 3 роки (з розрахунку додаткового зниження на 1 рік за 2 роки проживання).
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).
Відповідач позов не визнав; подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснює, що за доданими документами станом на 01 січня 1993 року підтверджений період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення позивача становить менше 3-ох років, що не надає права на зниження пенсійного віку за умовами частини другої статті 55 Закону № 796-XII. Зокрема, згідно з довiдкою, виданою 21 жовтня 2024 року Старостою Кирданівського старостинського округу № 7 Овруцької міської Ради за вих. № 7-642, позивач з 26 квітня 1986 року по 14 листопада 1986 року та з 01 липня 1992 року по 17 березня 1997 року був зареєстрований та проживав в селі Корчівка Коростенського (Овруцького) району Житомирської області, яке вiдноситься до зони гарантованого добровiльного вiдселення. Також, згідно з інформацією Архівної довідки, виданої АТ "Українська залізниця" 02 січня 2025 року за вих. № НАС-04-02/01 позивач проходив виробничу практику в Коростенському відділку Південно-Західної залізниці по станції Овруч з 03 липня 1898 року по 07 грудня 1989 року, на території яка вiдноситься до зони гарантованого добровiльного вiдселення. Водночас, дипломом НОМЕР_2 підтверджено навчання позивача з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1990 року в Брянському залізнично-дорожному технікумі на денній формі навчання, яке не належить до зони гарантованого добровiльного вiдселення.
Вважає безпідставними доводи позивача, побудовані на тому, що посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 1995 року надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, позаяк підставою для видачі такого посвідчення, як зазначає відповідач, є саме довідка про постійне проживання, а право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII надає лише підтверджене належним чином фактичне постійне проживання або постійна робота у зоні гарантованого добровільного відселення упродовж 3-ох років станом на 01 січня 1993 року, що наразі відносно позивача не підтверджено.
Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору, суд зазначає таке.
Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою реалізації права на пенсійне забезпечення зі зниженням пенсійного віку після досягнення 54-річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 03 січня 2025 року про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII як особі, яка постійно проживає у зоні гарантованого добровільного відселення.
Позивач має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 30 жовтня 1995 року Житомирською облдержадміністрацією.
За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, прийнявши 09 січня 2025 року рішення № 063550006760, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови став висновок Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, оскільки станом на 01 січня 1993 року він проживав (відпрацював) у зоні гарантованого добровільного відселення менше 3-ох років - 1 рік 03 місяці 11 днів, що не надає права на зниження пенсійного віку для виходу на пенсію відповідно до Закону № 796-ХІІ.
У цьому ж рішенні вказано, що на підставі поданих документів страховий стаж позивача становить 37 років 10 місяців 08 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи згідно з наданими документами. За результатом розгляду доданих до заяви документів встановлено, що згідно із дипломом серії НОМЕР_2 від 23 червня 1990 року позивач у період з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1990 року навчався у м. Брянську колишнього СРСР, яке не належить до зони гарантованого добровільного відселення, тому до проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 01 вересня 1986 року по 14 листопада 1986 року.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з того, що ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом № 796-XII.
Згідно зі статтею 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (стаття 11 Закону № 796-ХІІ).
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 цього Закону особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років відносяться до категорії 3 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.
Згідно зі статтею 65 Закону № 796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Крім того, згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з положеннями статті 26 Закону № 1058-ІV право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, згідно з приміткою до вказаної статті, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV) і цього Закону.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) (надалі Порядок № 22-1), абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 якого передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності).
Для підтвердження факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення до заяви про призначення пенсії позивач додав, з-поміж іншого, довідку виконкому Овруцької міської ради від 21 жовтня 2024 року № 7-642, згідно з якою позивач у періоди з 26 квітня 1986 року по 14 листопада 1986 року, з 01 липня 1992 року по 17 березня 1997 року постійно проживав та був зареєстрований у с. Корчівка Овруцького району Житомирської області, яке згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення; архівну довідку АТ "Українська залізниця" 02 січня 2025 року за вих. № НАС-04-02/01 про те, що позивач проходив виробничу практику в Коростенському відділку Південно-Західної залізниці по станції Овруч з 03 липня 1898 року по 07 грудня 1989 року; довідку АТ "Укрзалізниця" від 31 жовтня 2024 року № 295, якою підтверджено, що з 10 вересня 1992 року на підставі наказу від 10 вересня 1922 року № 18 позивач працює дотепер у виробничому підрозділі служби роботи станцій регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця"; довідку виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 25 жовтня 2024 року № 3066 про те, що Коростенське відділення Південно-Західної залізниці ст. Овруч знаходилось у м. Овручі, яке згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
У позовній заяві позивач, покликаючись на ці довідки, стверджує про належне підтвердження проживання у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії Чорнобильській АЕС по 31 липня 1986 року, що надає право на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки, з чим суд погоджується.
Суд враховує, що предметом оскарження пред`явленого позову є рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 09 січня 2025 року № 063550006760, в основу якого покладено висновок пенсійного органу про те, що проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року склало 01 рік 03 місяці 11 днів й до цього періоду не зараховано період навчання позивача у м. Брянську колишнього СРСР з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1990 року. При цьому помилкове, вочевидь, зазначення у цьому рішенні кінцевої дати цього періоду як "14 листопада 1986 року" не ставить під сумнів тривалість незарахованого означеного періоду навчання, оскільки у цьому рішенні вказано зарахований період в 01 рік 03 місяці та 11 днів, що узгоджується із відповідними періодами згідно з доданими позивачем до заяви підтверджуючими документами: з 26 квітня 1986 року по 31 серпня 1986 року, з 03 липня 1989 року по 07 грудня 1989 року та з 01 липня 1992 року по 01 січня1993 року, тобто 01 рік 03 місяці та 11 днів.
Водночас, у позовній заяві й позивач, стверджуючи про проживання та роботу на територіях зони гарантованого добровільного відселення не менше 3-ох років станом на 01 січня 1993 року, не заперечує незарахування до цього періоду навчання з 01 вересня 1986 року по 22 червня 1990 року (абзац 2 стор. 2 позовної заяви).
Проте, стверджуючи щодо проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3-ох років станом на 01 січня 1993 року, позивач посилається на посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 , видане 30 жовтня 1995 року Житомирською облдержадміністрацією, вважаючи що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) є належним та достатнім доказом проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3-ох років, що, у свою чергу, дає право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку та страхового стажу додатково ще на 3 роки (з розрахунку додаткового зниження на 1 рік за 2 роки проживання).
Надаючи оцінку доводам позивача суд звертає увагу, що у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд резюмував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
У постанові від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23 Верховний Суд, за подібних зі спірними відносин в аспекті належного підтвердження проживання (роботи) у зоні радіаційного забруднення для цілей призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, зауважив на тому, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII. Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
В контексті обставин тієї справи, які є подібними зі спірними, Суд врахував, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).
За подібних зі спірними обставин Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2025 року у справі № 460/6098/24 також погодився з тим, що навчання позивачки у Брянському технологічному інституті у період з 01 вересня 1987 року по 20 березня 1992 року, про що також внесено запис у трудову книжку позивачки, обґрунтовано не зараховано пенсійним органом до постійного проживання на території гарантованого добровільного відселення, оскільки місто Брянськ (Російська Федерація) не віднесено до території гарантованого добровільного відселення (пункти 23 - 24 цієї постанови).
Тому, враховуючи висновки Верховного Суду у такій категорії спорів, визначальним у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою/навчанням на цій території станом на 01 січня 1993 року не менше 3-ох років.
Надаючи оцінку доказам в матеріалах справи, а саме: записам у трудовій книжці НОМЕР_3 , довідці виконкому Овруцької міської ради від 21 жовтня 2024 року № 7-642, довiдці, виданій 21 жовтня 2024 року Старостою Кирданівського старостинського округу № 7 Овруцької міської Ради за вих. № 7-642, Архівній довідці АТ "Українська залізниця" 02 січня 2025 року за вих. № НАС-04-02/01, довідці АТ "Укрзалізниця" від 31 жовтня 2024 року № 295, суд погоджується з висновками пенсійного органу у тому, що перiод проживання позивача в зонi гарантованого добровiльного вiдселення, що дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за наявності страхового стажу на момент досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV, станом на 01 січня 1993 року становить 01 рік 03 місяці 11 днів, а саме: з 26 квітня 1986 року по 31 серпня 1986 року, з 03 липня 1989 року по 07 грудня 1989 року та з 01 липня 1992 року по 01 січня1993 року.
Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а у силу часини другої статті 77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/2261/19 зазначила, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача-суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Всупереч цьому, позивачем ані разом із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, ані суду не надано жодного доказу на підтвердження фактичного перебування у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3-ох років.
Таким чином, з урахуванням висновків Верховного Суду у такій категорії спорів, виходячи зі встановлених обставин цієї справи на підставі поданих сторонами доказів, суд доходить переконання, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 09 січня 2025 року № 063550006760 про відмову у призначенні пенсії прийнято з урахуванням поданих позивачем документів, у якому обґрунтовано встановлено, що позивач проживав (працював) у зоні гарантованого добровільного відселення менше трьох років станом на 01 січня 1993 року, що, відповідно, не надає йому права на пенсію на умовах, визначених статтю 55 Закону № 796-XII.
Отже, за результатом розгляду цієї справи суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем доведено правомірність оскаржуваного рішення, яке, з урахуванням правової позиції у практиці Верховного Суду, відповідає критеріям законності згідно з частиною другою статті 2 КАС України, тому у позові слід відмовити.
Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 143, 241-246, 250, 255, 257, 263, 295 КАС України, суд,
вирішив:
Відмовити у позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (м-н Київський, буд. 6, м. Луцьк, Волинська обл., 43026, код ЄДРПОУ 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

06.04.26