ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.03.2026 Справа № 907/694/24
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б.,
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання: Бабій М.М.
явка учасників справи:
від позивача: Присяжнюк Р.В.;
від відповідача: Майор І.В.;

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ФІД» б/н від 06.11.2025
на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.10.2025, суддя Худенко А.А., м. Ужгород, повний текст рішення складено 20.10.2025
у справі № 907/694/24
за позовом Благодійної організації «Благодійний фонд «Рокада», м. Київ
до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ФІД», с. Великі Лази Ужгородського району Закарпатської області
про стягнення суми 864 595,68 грн. за договором поставки,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17.03.2025 позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ФІД» на користь Благодійної організації «Благодійний фонд «РОКАДА» суму 864 595,68 грн, (що складається з: 734 621,02 грн попередньої оплати за Договором поставки від 07.07.2023, 40 511,91 грн інфляційних втрат, 16 000,65 грн трьох процентів річних, 73 462,10 грн штрафу в розмірі 10 %).
Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення
20.03.2025 Благодійна організації «Благодійний фонд «Рокада» звернулася до Господарського суду Закарпатської області із заявою про ухвалення додаткового рішення. 
У поданій заяві позивач просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ФІД» на користь Благодійної організації «Благодійний фонд «Рокада» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн.
Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції
Додатковим рішенням Господарського суду Закарпатської області від 20.10.2025 заяву представника Благодійної організації «Благодійний фонд «Рокада» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в справі №907/694/24 задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ФІД" на користь Благодійної організації «Благодійний фонд «Рокада» 30 000,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткове рішення місцевого господарського суду обгрунтоване тим, що розмір витрат на професійну правничу допомогу співмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг із врахуванням предмету позовних вимог і строком розгляду справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи
06.11.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «ФІД» б/н від 06.11.2025 на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.10.2025 у справі №907/694/24, за змістом якої скаржник просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.10.2025 у справі № 907/694/24 та винести у справі нове рішення, яким у задоволенні заяви представника Благодійної організації «Благодійний фонд «РОКАДА» про ухвалення додаткового рішення у справі №907/694/24 відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не дотримано вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України (а саме відсутністю повідомлення позивача про те, що докази на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу будуть подані ним додатково до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду), а тому керуючись імперативними положеннями п. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України місцевий господарський суд повинен був залишити заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу без розгляду.
26.11.2025 від позивача - Благодійної організації «Благодійний фонд «Рокада» через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «ФІД» відмовити, додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.10.2025 залишити без змін, з огляду на те, що ним дотримано вимоги встановлені ГПК щодо подачі заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.
27.11.2025 від відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «ФІД» надійшла відповідь на відзив, в якій відповідач доводи позивача наведені у відзиві заперечує, наводить аргументи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. 
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025 справу №907/694/24 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ФІД» б/н від 06.11.2025 на додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.10.2025 у справі №907/694/24.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.12.2026 справу №907/694/24 призначено на 11.02.2026 об 11 год. 30 хв.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 задоволено заяву Благодійної організації «Благодійний фонд «Рокада» (представник Присяжнюк Р.В.) б/н від 09.02.2026 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 розгляд справи №907/694/24 відкладено на 18.03.2026 о 12:45 та задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю «ФІД» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У судове засідання 18.03.2026 з`явилися позивач та відповідач, в якому кожна із сторін підтримала свої аргументи.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України). 
Додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.10.2025 у цій справі оскаржується відповідачем щодо недотримання судом першої інстанції вимог ч.8 ст. 129 ГПК України, а саме відсутністю повідомлення позивача про те, що докази на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу будуть подані ним додатково. З цих підстав, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд, розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача, дійшов висновку про залишення її без задоволення з таких підстав
Відповідно до частин 1, 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Статтею 123 ГПК України, яка визначає види судових витрат, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 126 ГПК України).
Порядок розподілу судових витрат визначений у ст.ст. 129 - 130 ГПК України. Так, за ч. 4 ст. 129 ГПК України розподіл інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та встановлює, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру заявлених вимог.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
У Господарському процесуальному кодексі передбачено вимоги, дотримавшись яких відповідна сторона набуває права на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 
Згідно з частинами 1, 2 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Окрім того, частиною 8 ст.129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Апелянт - відповідач вважає, що позивачем не дотримано вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України, оскільки останнім не було заявлено про те, що докази понесених витрат на професійну правничу допомогу він подасть до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Проте з такими доводами апеляційної скарги апеляційний суд не погоджується, з огляду на наступне.
Як встановлено судами, позивач виконав вимоги статті ч.1,2 ст. 124 ГПК України, оскільки у позовній заяві (першій заяві по суті ) повідомив про намір понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн та вказав, що вони будуть заявлені додатково. Таким чином, процесуальний обов`язок щодо попереднього повідомлення суду та інших учасників справи було належно виконано.
Також, як вбачається з протоколу судового засідання від 10.03.2025, позивач під час судових дебатів заявив вимогу про стягнення судових витрат. Отже, умова щодо заявлення відповідного клопотання до закінчення судових дебатів була дотримана.
Окрім того, позивач дотримався і строків подання доказів понесених витрат: після ухвалення рішення суду першої інстанції відповідна заява з доказами була подана у межах п`ятиденного строку, визначеного ч. 8 ст. 129 ГПК України (а саме — через три дні). Подані документи підтверджували ті витрати, попередній розмір яких був заявлений ще у позовній заяві.
Отже, позивач повністю дотримався як порядку попереднього заявлення судових витрат (ст. 124 ГПК України), так і процедури їх підтвердження та подання доказів (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Апеляційний господарський суд, на підставі вищевикладеного, вважає доводи викладені в апеляційній скарзі, помилковими, та такими, що грунтуються на неправильному розумінні відповідачем норм процесуального права, а тому вважає висновки суду першої інстанції правильними, звідси і заперечення наведеними позивачем у відзиві на апеляційну скаргу такими, що знайшли підтвердження в апеляційному суді.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.10.2025 у справі №907/694/24 прийнято з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.
Апелянтом не спростовано висновки суду першої інстанції, які тягнуть за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення, оскільки не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили доводи, викладені в апеляційній скарзі, та спростували правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, посилання на норми матеріального права базуються на неправильному ним розумінні цих норм права.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ФІД» б/н від 06.11.2025– залишити без задоволення.
Додаткове рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.10.2025 у справі №907/694/24 – залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 27.03.2026.

Головуючий (суддя-доповідач) С.М. Бойко

Судді Т.Б. Бонк

Г.Г. Якімець